ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/1145/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.
секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
від прокуратури – Кривельова Т.М., на підставі посвідчення
від позивача Південного офісу Держаудитслужби, м.Одеса, Управління Південного офісу Держаудитслужби у Миколаївській області, м. Миколаїв, Миколаївської обласної ради, м. Миколаїв – не з`явився 
від відповідача-1 - Управління житлово-комунального господарства Первомайської міської ради, м. Первомайськ Миколаївської області – Карпович О.М., на підставі самопредставництва
від відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології” м.Київ – Слюсар О.В., на підставі довіреності 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, м. Київ 
на рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2025 року, суддя першої інстанції Пінтеліної Т.Г. повний текст складено та підписано 23.04. 2025 року
у справі № 916/1145/22
за позовом: Заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області, м. Первомайськ в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, м. Одеса, Управління Південного офісу Держаудитслужби у Миколаївській області, м. Миколаїв та Миколаївської обласної ради, м. Миколаїв
до відповідача-1 - Управління житлово-комунального господарства Первомайської міської ради, м. Первомайськ Миколаївської області
відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології” м.Київ
про визнання недійсною процедуру закупівлі та договору про закупівлю на 24 996 000 грн, застосування наслідків недійсності правочину,-

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Заступник керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, Управління Південного офісу Держаудитслужби, м.Одеса, Управління Південного офісу Держаудитслужби у Миколаївській області, м.Миколаїв та Миколаївської обласної ради, м. Миколаїв до Управління житлово-комунального господарства Первомайської міської ради, м.Первомайськ Миколаївської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, м. Київ про визнання недійсною процедуру закупівлі та договору про закупівлю на 24 996 000 грн, застосування наслідків недійсності правочину.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що процедура закупівлі проведена відповідачем-1 з порушенням вимог Бюджетного кодексу України, Закону України “Про публічні закупівлі”, що призвело до неефективного витрачання бюджетних коштів, тому спірне рішення та оспорюваний договір підлягають визнанню недійсним в судовому порядку із застосуванням наслідків недійсності правочину.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.02.2023 року, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2023, у позові відмовлено повністю.
Постановою від 29.05.2024 Верховний Суд касаційну скаргу Заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області задоволено частково, рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 у справі № 916/1145/22 скасовано частково, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2023 в частині позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочину скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2023 в частині позовних вимог про визнання недійсною процедури закупівлі та договору про закупівлю ухвалено змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в іншій частині залишити без змін.
Згідно протоколу Господарського суду Одеської області повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2024, справу №916/1145/22 передано на розгляд судді Пінтеліній Т.Г.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.04.2025 року у справі №916/1145/22 застосовані наслідки недійсності правочину шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, м. Київ повернути до Миколаївського обласного бюджету грошові кошти в сумі 14 240 769 грн 60 коп. та зобов`язано Управління житлово- комунального господарства Первомайської міської ради, м.Первомайськ, Миколаївської області повернути Товариству з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, м.Київ обладнання - установку передоочистки стічних вод по типу ІНР 100, - придбаного за договором № 160 від 23.12.2019 року. Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства Первомайської міської ради, м.Первомайськ, Миколаївської області на користь Миколаївської обласної прокуратури 106 805 грн 77 коп. судового збору, сплаченого за подачу позову. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, м.Київ на користь Миколаївської обласної прокуратури 106 805 грн 77 коп. судового збору, сплаченого за подачу позову.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування двосторонньої реституції, як наслідку нікчемного правочину, у відповідності до положень ст. 216 Цивільного кодексу України, ст. 208 Господарського кодексу України, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, м.Київ повернути до бюджету кошти в сумі 14 240 769 грн 60 коп., а Управління - повернути Товариству установку передоочистки стічних вод по типу ІНР 100.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, м. Київ з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2025 року у справі №916/1145/22 скасувати та прийти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Скаржник зазначає, що в оскаржуваному рішенні господарський суд прийшов до висновку, що у постанові у даній справі від 29.05.2024 Верховний Суд встановив, що укладений відповідачами договір від 23.12.2019 року №160 на виконання будівельних робіт по об`єкту реконструкції очисних споруд каналізації м.Первомайськ Миколаївської області є нікчемним правочином, тобто, недійсним за законом.
Посилання на жоден із пунктів постанови Верховного Суду від 29.05.2024, за якими оспорюваний договір визнано нікчемним судом касаційної інстанції, в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції не наведено.
Такий висновок про нікчемність правочину, який є предметом спору у справі №916/1145/22, господарський суд робить самостійно, оскільки, як зауважує апелянт, Верховний Суд його нікчемність не визнавав, а вказав у пунктах 4.36 та 4.44 про належний спосіб захисту прокурором у випадку встановлення нікчемності правочину.
Скаржник стверджує, що в самому тексті укладеного договору від 23.12.2019 №160 визначено календарний план фінансування робіт як на поточних рік його укладення, так і на наступні роки. Відповідно до п. 2.5 договору від 23.12.2019 №160 сторонами узгоджено календарний план на загальну суму договору (яка відповідає пропозиції за результатами проведеного аукціону в системі закупівель), так і календарний план фінансування робіт, загальна вартість складає 24 996 000 грн, в тому числі ПДВ - 4 166 000 грн. На поточний рік – 15 306 351 грн, в тому числі ПДВ – 2 551 058 грн 50 коп.; на 2020 рік 9 689 649 грн, в тому числі ПДВ 1 614 941 грн 50 коп. На наступні роки будівництва (у разі неповного фінансування, передбаченого на поточний рік) обсяг робіт сторони уточнюють додатковою угодою. 
Апелянт також звертає увагу, що в додатку до укладеного договору від 23.12.2019 №160 «протокол узгодження договірної ціни» сторонами узгоджено план фінансування на виконання будівельних робіт по об`єкту «Реконструкції очисних споруд каналізації м.Первомайськ Миколаївської області», в якому визначено джерела фінансування, розподіл фінансування за роками виконання робіт, визначено розподіл видатків за періодами поточного року виконання робіт (грудень 2019 року). Згідно реєстру бюджетних розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 23.12.2019 року №148 Казначейством України проведено реєстрацію бюджетного зобов`язання за договором від 23.12.2019 №160 в сумі 15 306 351 грн, що відповідає календарному плану фінансування, визначеному в п. 2.5. та додатку до договору №160 «Протокол узгодження договірної ціни».
Отже, скаржник стверджує, що, як вбачається з укладеного договору від 23.12.2019 №160, Управління житлово – комунального господарства Первомайської міської ради в 2019 році взяло на себе бюджетне зобов`язання з оплати за укладеним договором саме в розмірі бюджетних асигнувань, передбачених обласним бюджетом Миколаївської області на 2019 рік в сумі 15 306 351 грн.
Крім того, загальна сума договору не перевищувала вартісних меж, визначених п. 1.17 Переліку завдань із заходів комплексної програми охорони довкілля Миколаївської області на 2018 – 2021 року (52 392, 514 тис грн).
Таким чином, апелянт вважає, що повністю дотримано вимоги законодавства при укладенні договору будівельного підряду на які вказав Верховний Суд у постанові від 24.04.2024 року. Жоден із вказаних доказів судом першої інстанції до уваги не взято і в оскаржуваному рішенні не спростовано і не наведено обставин, за яких судом вказані докази відхилені.
Щодо застосування господарським судом реституції внаслідок недійсності правочину, скаржник звертає увагу, що за постановленим судом першої інстанції рішення, відповідач-1 повертає обладнання, яке передавалось у грудні 2019 року за ціною 14 238 001 грн 20 коп., а відповідач-2 повертає кошти до бюджету не в рівнозначній сумі, а в повному обсязі із урахуванням виконаних робіт в загальному розмірі 14 240 769 грн 60 коп. 
Тобто, відповідач-2 має повернути всю суму коштів, отриманих за договором, а відповідачу-2 повертається лише обладнання, передане за договором без компенсації виконання робіт. 
Також, Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ подано до господарського суду клопотання про залучення доказів по справі №916/1145/22, з проханням долучити до матеріалів справи акт візуального обстеження майна, щодо якого прокурор просить застосувати реституційні заходи від 10.01.2025 за участю представників Управління житло – комунального господарства Первомайської міської ради, м.Первомайськ Миколаївської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ. Даний доказ долучено до матеріалів справи. Складеним актом обстеження фіксується комплектність та товарний вигляд, зовнішній стан переданого обладнання, забезпечення умов його зберігання. 
При цьому, складеним актом зафіксовано факт, що саме замовником – Управлінням житлово – комунального господарства Первомайської міської ради прийнято рішення про його розміщення на території за адресою: Миколаївська область, м.Первомайськ, вул. Корабельній, буд. 31-а, з метою вжиття заходів по недопущенню його розукомплектування та розкрадання, враховуючи відсутність подальшого бюджетного фінансування об`єкта будівництва, передбаченого договором від 23.12.2019 №160. 
Скаржник стверджує, що не розміщував обладнання на вказаній території, а також участі в його переміщенні з об`єкту будівництва участі не приймав і про такі заходи до дати складання акту візуального обстеження йому було невідомо. 
Доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ здійснило передачу обладнання в м.Первомайськ по вул. Корабельній, бул. 31-а, а не за адресою об`єкта будівництва матеріали справи не містять. 
Актом візуального обстеження майна від 10.01.2025 року зафіксовано пошкодження у переданому обладнанні, опис яких наведено у складеному акті. Зафіксовано корозію (місцями глибоку) на обладнанні - конвеєрах похилих, ємностях модулях. Спостерігається корозійність зварних швів. 
Тобто, обладнання не перебуває у тому стані, в якому передавалось на момент виконання договору №160 і не може розцінюватись як можливість його повернення в порядку реституції у цьому зв`язку.
В такому випадку, на переконання скаржника, підлягає застосуванню ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, згідно якій у разі неможливості повернення всього, отриманого за недійсним правочином, сторона повинна відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 
Також скаржник посилається, зокрема, на постанови Верховного Суду від 26.05.2023 року у справі №905/77/24, від 28.05.2024 року у справі №904/1407/21. 
Ухвалою від 10.06.2025 року Південно-західний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, м. Київ у справі №916/1145/22, призначив справу до судового розгляду.
17.06.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Заступника керівника Первомайської окружної прокуратури надійшов відзив, у якому прокурор просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги від 30.04.2025, поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2025 у справі №916/1145/22, в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Прокурор зазначає, що у пунктах 4.27 – 4.29 постанови від 29.05.2024 у справі №916/1145/22 Верховний Суд зазначив наступне: «умови здійснення довгострокових бюджетних зобов`язань встановлені Порядком реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309 (далі – Порядку № 309), що розроблений на виконання вимог ст. ст. 43, 46, 48, 51, 112, 116-118 Бюджетного кодексу України. 
Згідно п. 2.12 Порядку № 309 умовою бюджетного зобов`язання за довгостроковим договором, укладеним за процедурою закупівлі, є обов`язкова наявність додатку до довгострокового договору – календарного плану, відомості в якому мають відповідати плановим показникам поточного бюджетного періоду в Реєстрі бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів. 
Додаткові вимоги до договору підряду, період виконання робіт, за якими становить більше одного календарного року, що визначені законодавцем в Загальних умовах укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668 (далі – Загальні умови), також передбачають наявність такої невід`ємної частини договору підряду, як план, за яким проводиться фінансування робіт (будівництва об`єкта). 
З наведених положень, що регламентують порядок та умови здійснення довгострокових бюджетних зобов`язань, колегія суддів дійшла таких висновків: - положення ч. 1 ст. 23 та ч. 3 ст. 48 Бюджетного кодексу України встановлюють обов`язкову відповідно до актів цивільного законодавства вимогу до договорів, що укладаються за результатами проведення процедури публічної закупівлі та фінансуються за бюджетні кошти, – наявність відповідного бюджетного призначення; - реалізацію цієї вимоги Бюджетного кодексу України конкретизовано в Порядку № 309, а щодо підряду – в Загальних умовах, за змістом яких при розміщенні замовлення про публічну закупівлю та укладенні довгострокового договору (підряду) складається календарний/фінансовий план, який відображає порядок здійснення розрахунків за договором та має містити: інформацію про розподіл за роками суми коштів, що становить загальну ціну закупівлі та договору, для розрахунку за ним; за перший (поточний) рік виконання договору (робіт) – щомісячний розподіл коштів, сума яких має узгоджуватись із відповідною сумою витрат, визначених у затвердженому бюджеті поточного періоду, тобто, бюджетного періоду, який відповідає першому (поточному) календарному року виконання робіт за договором». 
Водночас, Верховний Суд у постанові від 29.05.2024 у справі № 916/1145/22 вказує, що судами в оскаржених в касаційному порядку судових рішеннях не зазначено, що розміщене Управлінням ЖКХ Первомайської міської ради оголошення про публічну закупівлю, договір та додатки до нього на дату укладання – 23.12.2019 – містили б фінансово/календарний план (складений відповідно до вимог Порядку № 309 та Загальних умов), який вимагається положеннями ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, що виключає їх недійсність за ч. 3 ст. 48 цього Кодексу, тобто, вказує на нікчемність укладеного правочину.
Отже, прокурор вважає, що обставини нікчемності оспорюваного правочину встановлено Верховним Судом у постанові від 29.05.2024 в даній справі при розгляді касаційної скарги прокурора, а тому додатковій оцінці судом першої інстанції така обставина не підлягала. У той же час, справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції лише в частині позовних вимог прокурора про застосування наслідків недійсності договору від 23.12.2019 № 160.
Щодо неврахування судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення у справі поданого апелянтом в якості доказу плану фінансування по вказаній закупівлі прокурор зазначає, що вказана справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції лише в частині позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочину, тобто, суд першої інстанції не повинен на даній стадії судового процесу досліджувати факт відповідності укладеного між відповідачами договору від 23.12.2019 № 160 положенням Бюджетного законодавства.
Якщо суд виявить нікчемність правочину, має її врахувати за власною ініціативою в силу свого положення (exofficio), навіть якщо жодна із заінтересованих сторін цього не вимагає, що і було зроблено Верховним Судом під час розгляду справи № 916/1145/22 за касаційною скаргою прокурора на постанову апеляційного господарського суду, яким відмовлено у задоволенні позову.
З приводу тверджень апелянта про застосування судом неналежного способу захисту у вигляді двосторонньої реституції прокурор зазначає, що кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абз. 2 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України). 
За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається в його сторони. 
Таким чином, судом першої інстанції вірно застосовано правила двосторонньої реституції у вигляді повернення сторін у початковий стан шляхом зобов`язання відповідача-2 повернути замовнику грошові кошти в сумі 14 240 769 грн 60 коп., а замовника – повернути Товариству установку передочистки стічних вод по типу ІНР 100, що є наслідком договірних зобов`язань між сторонами за укладеним договором.
При цьому, як стверджує прокурор, апелянт, в разі необхідності, не позбавлений права звернутись до суду за захистом своїх прав в порядку, визначеному ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, шляхом зобов`язання замовника відшкодувати вартість робіт за цінами, які існують на момент відшкодування. 
Щодо твердження апелянта про те, що судом не враховано поданих Товариством доказів відносно технічного стану переданого за договором від 23.12.2019 № 160 обладнання, яке не збережено в первісному вигляді, що існував на момент його передачі, та неврахування у зв`язку з цим вимог ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України щодо проведення відшкодування за цінами, які існують на момент відшкодування, прокурор зазначає, що на думку відповідача-2 належним способом захисту є застосування ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, згідно якої у разі неможливості повернення всього отриманого за недійсним правочином, сторона повинна відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. На підтвердження таких доводів Товариство вказує, що станом на 18.02.2025 вартість трьох одиниць обладнання передочистки стічних вод по типу ІНР 100 становить від 20 782 835 грн 40 коп. до 25 792 783 грн 74 коп. відповідно до експертного висновку від 24.02.2025 № В-44. 
Прокурор зазначає, що вказані доводи відповідача-2 не ґрунтуються на нормах закону, з огляду на наступне. 
Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, — відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. При цьому, як зазначено прокурором у змісті позовної заяви та, в подальшому, досліджено і підтверджено судом першої інстанції під час нового розгляду справи, майно, обладнання передоочистки стічних вод по типу ІНР 100 не змонтовано та не використовується за призначенням, а лише зберігається на території господарського двору, розміщеного за адресою: вул. Корабельна, 31 А, в м. Первомайську Миколаївської області. 
Тобто, таке майно не перебувало в користуванні. Вказаний факт підтверджується долученими доказами у справі, а саме: листами Управління житлово-комунального господарства від 26.11.2021 №861/04.03.01, від 04.11.2024 №786/4.3-23, від 13.01.2025 №25/4.3-23, довідкою вартості (форми КБ-3), актом приймання виконаних робіт від 24.12.2019 № 1, актом візуального обстеження майна від 10.01.2025 року. 
Прокурор звертає увагу суду, що предметом спору в справі № 916/1145/22 є вимога про застосування наслідків недійсності договору від 23.12.2019 №160, укладеного між Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради, м.Первомайськ Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м. Київ у вигляді двосторонньої реституції шляхом повернення майна - обладнання передоочистки стічних вод по типу ІНР 100. 
Тобто, предметом розгляду цієї справи не є обставина щодо встановлення/ спростування факту завдання збитків відповідачу, Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ у вигляді пошкодження обладнання, і їх розмір і розрахунок таких збитків не входять до предмета доказування у цій справі.
З приводу доводів апелянта про те, що саме замовник, в разі попереднього прийняття окремих етапів робіт, несе ризики їх знищення або пошкодження, прокурор зазначає, що виконання умов вчиненого між відповідачами правочину фактично звелося до постачання та отримання замовником установки передочистки стічних вод по типу ІНР 100 та передання замовником Товариству грошових коштів у сумі 14 240 769 грн 60 коп.
При цьому, предметом вказаних договірних зобов`язань є саме роботи з реконструкції об`єкту очисних споруд каналізації м. Первомайськ Миколаївської області, а не придбання лише товару у вигляді установки очисних споруд. Відповідно до п. 3.1 договору ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкта будівництва до його прийняття замовником несе підрядник. 
Прокурор зазначає, що замовником не були прийняті роботи з монтажу, встановлення устаткування передочистки стічних вод, а тому, лише передання такого обладнання замовнику не можна розцінювати, як прийняття окремого етапу робіт. Враховуючи вказане, саме на підрядника покладається ризик випадкового знищення чи пошкодження такого обладнання.
Відзив долучено до матеріалів справи. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 прийнято колегією суддів у складі головуючого судді Діброви Г.І., суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І. до свого провадження справу №916/1145/22, призначено справу до розгляду.
25.12.2025 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від першого заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області надійшла заява, у якій останній просить долучити викладені в ній пояснення до матеріалів справи та врахувати при прийнятті рішення, яка судовою колегією не прийнята та залишена без розгляду, оскільки така заява подана з порушенням встановленого ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 року строку для надання заяв та клопотань, що відповідно до норм ст.207 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення її без розгляду.
26.12.2025 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Управління житлово – комунального господарства Первомайської міської ради, м.Первомайськ Миколаївської області надійшла заява, у якій останній просить суд прийняти пояснення/заперечення до розгляду та долучити їх до матеріалів справи №916/1145/22. Врахувати наведені доводи при прийнятті рішення за результатами розгляду апеляційної скарги. Позов заступника керівника Первомайської окружної прокуратури залишити без розгляду у зв`язку з відсутністю підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді. У разі розгляду справи по суті відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через їх необґрунтованість та відсутність доказів заподіяння збитків.
Заява Управління житлово – комунального господарства Первомайської міської ради, м.Первомайськ Миколаївської області судовою колегією не приймається та залишається без розгляду, оскільки вона подана з порушенням встановленого ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 року строку для надання заяв та клопотань, що відповідно до норм ст.207 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення її без розгляду.
В судовому засіданні у режимі відеоконференції представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати з мотивів, викладених письмово.
Прокурор, заперечував проте задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін з мотивів, викладених письмово у відзиві на апеляційну скаргу.
Представник відповідача-1, Управління житлово – комунального господарства Первомайської міської ради, м. Первомайськ Миколаївської області підтримав доводи апеляційної скарги відповідача-2, та просив рішення суду першої інстанції скасувати. 
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином, про що свідчать наявний у матеріалах справи звіт про електронну відправку ухвали суду апеляційної інстанції про призначення судового засідання у справі на офіційну електронну адресу. Про причини неявки не повідомив, будь яких заяв або клопотань суду не надав.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи. 
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2025 року у справі №916/1145/22 задоволення не потребує, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2025 року у справі №916/1145/22 не потребує скасування, враховуючи таке.
Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорене учасниками справи наступні обставини.
Звертаючись з відповідним позовом до Господарського суду Одеської області прокурор вказував, що Первомайською окружною прокуратурою при опрацюванні даних Уповноваженого органу з питань закупівель «ProZorro» виявлені факти порушення Управлінням житлово-комунальним господарством Первомайської міської ради (далі - замовником) вимог Бюджетного кодексу України, Закону України «Про публічні закупівлі», в редакції станом на 2019 рік, при закупівлі робіт із реконструкції очисних споруд каналізації м. Первомайськ Миколаївської області, які залишились не усунутими.
Так, встановлено, що Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради 13.11.2019 на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель «ProZorro» (далі веб-портал «ProZorro») оприлюднено оголошення, тендерну документацію зі змінами та проект договору щодо закупівлі робіт за предметом «Реконструкція очисних споруд каналізації м. Первомайськ Миколаївської області» з очікуваною вартістю 26 975 352 грн. У електронному аукціоні за вказаною процедурою закупівлі, який завершено 11.12.2019, взяло участь 3 учасники: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології» з остаточною ціновою пропозицією 24 996 000 грн, Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй-Інвест» з ціновою пропозицією 25 000 000 грн і Товариство з обмеженою відповідальністю «Дедал-профі» з остаточною ціновою пропозицією 25 480 000 грн. Згідно протоколу уповноваженої особи замовника №105У від 11.12.2019, переможцем закупівлі обрано Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ і цього ж дня оприлюднено у електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти з товариством договір.
За наслідками процедури закупівлі 23.12.2019 замовником з вказаним учасником укладено договір №160 щодо виконання робіт із реконструкції очисних споруд каналізації м. Первомайськ Миколаївської області.
Прокурор вказував, що пунктами 1.1, 2.5 такого договору узгоджено обов`язок товариства на свій ризик власними та залученими силами виконати відповідно до умов договору та проектно-кошторисної документації будівельні роботи із реконструкції очисних споруд каналізації м. Первомайськ Миколаївської області.
Замовник прийняв на себе обов`язок оплатити виконані підрядником роботи на загальну суму 24 996 000 грн, зокрема, у 2019 році на суму 15 306 351 грн, а у 2020 році - на суму 9 689 649 грн.
Умовами пп. 2.5.3, 10.1, 18.2 укладеного за наслідками проведеної закупівлі договору передбачено, що строком виконання робіт є 15.12.2019 - 31.12.2020, а джерелом фінансування є субвенція з обласного бюджету.
В подальшому, як зазначав прокурор, додатковими угодами до цього договору № 1 від 24.12.2019 і №2 від 31.12.2019 внесено зміни щодо порядку розрахунку за ним в частині визначення належних сплаті коштів у 2019 році в сумі 14 240 769 грн 60 коп. і у 2020 році 10 755 230 грн 40 коп., а також продовжено термін дії правочину до 31.12.2021, але у всякому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.
Управлінням житлово-комунального господарства міської ради в електронній системі закупівель «ProZorro» 31.12.2021 оприлюднено звіт про виконання договору закупівлі, згідно якого сума оплати за виконаним договором становила 14 240 769 грн 60 коп.
Проте, як зазначав прокурор, додаткову угоду до договору №160 від 23.12.2019 щодо зменшення суми зобов`язань за ним між сторонами укладено не було, а відповідні договірні зобов`язання були припинені замовником в односторонньому порядку, що вбачається із листа Управління від 03.12.2021 №811/1104.03.03.
Прокурор вказує, що за інформацією Управління житлово-комунального господарства Первомайської міської ради від 26.11.2021 №861/04.03.01 та Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації від 10.02.2022 №452/01.1-03/03, з метою виконання такого договору, рішенням Миколаївської обласної ради №22 від 16.05.2019 у 2019 році виділено кошти в розмірі 15 306 351 грн, проте, у 2020-2021 роках кошти на фінансування робіт за договором не виділялись та їх виділення не планувалось.
За посиланнями прокурора, Управління житлово-комунального господарства міської ради є розпорядником бюджетних коштів, у зв`язку з чим укладання будь- яких договорів, на підставі яких останнє бере на себе зобов`язання, повинно здійснюватися з урахуванням положень Бюджетного кодексу України, яким регулюються правові засади бюджетних/міжбюджетних відносин.
Однак, Управлінням житлово-комунального господарства міської ради проведено процедуру закупівлі та укладено договір підряду, на підставі якого взято бюджетні зобов`язання у сумі 24 996 000 грн з перевищенням бюджетних асигнувань, що є порушенням ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, а тому, згідно з ч. 3 ст. 48 зазначеного Кодексу такі зобов`язання є недійсними, за ними не виникають бюджетні зобов`язання і не утворюється бюджетна заборгованість.
Прокурор наголошував, що закупівлю робіт проведено за відсутності належного бюджетного фінансування на вказані цілі, що унеможливлює виконання укладеного договору, внаслідок чого він є завідомо не виконуваним бюджетною організацією, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки правочин має бути спрямованим на настання реальних наслідків, що обумовлені ним.
Крім того, як вказував прокурор, відповідно до оприлюдненого 19.01.2022 на веб-порталі «ProZorro» висновку про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2019-11-13-001040-Ь, складеного фахівцями управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області, Управлінням житлово- комунального господарства міської ради безпідставно обрано переможцем тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ, яка не відповідала кваліфікаційним критеріям, встановленим замовником в тендерній документації відповідно до ст. 16 Закону.
Зокрема, Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ у складі тендерної пропозиції було надано відомості про обладнання та матеріально-технічну базу, необхідні для виконання робіт за предметом закупівлі від 04.12.2019, у яких містяться дані про наявність машин, механізмів та інструментів, залучених у третьої особи на підставі договору надання послуг №04/12-1 Г/ЮНГ і за договором надання послуг з оренди без номеру та дати. Втім, відповідних договорів до тендерної пропозиції товариством не було додано, що не відповідало вимогам замовника, викладеним у останньому абзаці форми 1 додатку №7 до тендерної документації.
Прокурор зазначав, що не відповідала подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ тендерна пропозиція і приписам п. п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону, п. 5 розділу III «Інструкція з підготовки тендерної пропозиції» тендерної документації та форми 2 додатку №7 до неї вимогам з приводу підтвердження встановленого замовником кваліфікаційного критерію щодо наявності в учасника процедури закупівлі працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід.
Так, в примітці довідки переможця про наявність працівників відповідної кваліфікації від 02.12.2019 містяться дані про те, що робітники, зайняті керуванням та обслуговуванням машин і робітники, зайняті керуванням та обслуговуванням автотранспорту при перевезенні ґрунту і будівельного сміття, підлягають залученню відповідно до договору надання послуг разом з автотранспортом, будівельною технікою та вантажопідйомними машинами і механізмами, необхідними для виконання робіт.
Водночас, відповідний договір додано до документації тендерної пропозиції переможця не було. Проте, виконання робіт працівниками саме такої категорії передбачалось змістом п. п. 5, 7, 8, 10-19, 21,23, 24, 171, 173, 187, 189,191-193, 212, 214, 216-218, 237, 238, 240, 242, 244, 246-248, 273-276, 281-283, 286 технічного завдання, що є додатком №2 до тендерної документації замовника.
Отже, на переконання прокурора переможцем не було підтверджено наявності у нього працівників відповідної кваліфікації для виконання робіт згідно з умовами проведення процедури відкритих торгів.
Також, прокурор вказував, що не підтверджено переможцем і встановленого замовником за п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону, п. 5 розділу III «Інструкція з підготовки тендерної пропозиції» тендерної документації та форми 3 додатку №7 до неї кваліфікаційного критерію щодо підтвердження досвіду виконання аналогічних договорів.
Так, Товариством не було подано у складі тендерної пропозиції довідки встановленого управлінням зразка на підтвердження відповідності такому кваліфікаційному критерію. Подані ж Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ у якості аналогічних договорах, на думку прокурора не підтверджують позитивного досвіду виконання ним договору, визначеного замовником у якості аналогічного.
Як аналогічний, переможцем подано договір підряду №1 від 10.09.2018, укладений з Комунальним підприємством «Уманьводоканал», за яким товариством проводились роботи із реконструкції водопровідної насосної станції «Родниківка» з розміщенням споруд для збирання, очищення та використання води в системах водопостачання.
Проте, як вказував прокурор, в якості додатків до такого договору переможцем подано копії семи додаткових угод, які свідчать про несвоєчасне виконання його умов, внаслідок чого термін дії останнього продовжувався до 20.06.2019 у не визначений законодавством про здійснення публічних закупівель спосіб. Зазначене вказує про відсутність позитивного досвіду виконання аналогічних робіт у переможця внаслідок виконання такого договору.
Крім того, як зазначав прокурор, до складу тендерної пропозиції було долучено копію договору підряду №370 по об`єкту «Реконструкція свердловини №2 водозабору №2 в м. Полтава КП ПОР «Полтававодоканал». Коригування» від 29.08.2018, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ з Комунальним підприємством «Полтававодоканал».
Втім, вказаний договір не може вважатись аналогічним в розумінні примітки до форми 3 додатку №7 до тендерної документації, оскільки не стосувався проведення робіт на об`єкті очисних споруд каналізації та/або водовідведення.
Договір, який Управлінням житлово-комунального господарства міської ради визначений як аналогічний, повинен передбачати роботи із встановлення очисних споруд. Проте, поданий товариством договір встановлення таких споруд не передбачає. Договір підряду №370 від 29.08.2018 не був аналогічним у визначеному тендерною документацією та додатком №7 до неї розумінні, а отже не міг підтверджувати досвіду Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ із виконання аналогічних договорів.
Таким чином, за твердженням прокурора, переможцем не було підтверджено встановлених замовником кваліфікаційних критеріїв.
Як вказував прокурор, вказане призвело до того, що тендерна пропозиція учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ, яка не відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим в тендерній документації замовника, на порушення вимог абз. 1 і 2 п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про публічні закупівлі» неправомірно не була відхилена замовником та визнана переможною протоколом уповноваженої особи управління № 105У від 11.12.2019.
У зв`язку з цим, як зазначав прокурор, наслідками моніторингу закупівлі, органом контролю зобов`язано управління здійснити заходи до усунення виявлених порушень в установленому законодавством порядку, про що протягом 5-ти робочих днів оприлюднити документ щодо вжиття заходів, направлених на виконання зобов`язань.
За посиланнями прокурора, зазначений висновок управлінням до суду не оскаржувався, проте, реальних і дієвих заходів до усунення встановлених органом контролю порушень законодавства – зокрема, щодо звернення до суду з позовом про визнання договору №160 від 23.12.2019 і застосування наслідків недійсності правочину - не вжито, а у інформації про усунення порушень замовником, яку оприлюднено на веб-порталі «Prozorro», лише повідомлено про вжиття заходів до недопущення подібних порушень у майбутньому.
Як вказував прокурор, за спірним договором Управлінням житлово-комунального господарства міської ради передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м. Київ грошові кошти в сумі 14 240 769 грн 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням №686 від 24.12.2019, а Товариством придбано і передано замовнику установку передоочистки стічних вод по типу ІНР 100, що підтверджується видатковою накладною №СУ000000741 від 24.12.2019. Згідно інформації Управління житлово-комунального господарства міської ради від 26.11.2021 №861/04.03.01 і від 10.12.2021 №921/04.03.01 роботи за договором не виконані, відповідне обладнання встановлено не було, підрядник лише передав його замовнику.
За посиланнями прокурора, відповідно до висновку аналітичного дослідження окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління житлово-комунального господарства Первомайської міської ради при взаємовідносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м. Київ щодо виконання зазначеного вище договору, складеного ГУ ДПС у Миколаївській області 05.01.2022 за №1/14- 29-08-25/22436347, за результатами укладення між відповідачами договору №160 від 23.12.2019 відбулось завищення витрат на придбання обладнання установки передоочистки стічних вод на суму 3 902 249 грн 60 коп.
Таким чином, на думку прокурора, враховуючи відсутність відповідних бюджетних асигнувань на фактичне виконання робіт за предметом закупівлі, обставину здійснення таких робіт по договору за мовчазної згоди замовника та фактичну можливість окремого придбання обладнання, до якого і звелося виконання робіт за спірним договором, можливо дійти до висновку про порушення замовником положень п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» під час визначення предмету закупівлі, що спричинило фактичне обмеження конкуренції при здійсненні процедури відкритих торгів та неефективне використання бюджетних коштів замовником.
Прокурор наголошував, що наведені вище дані свідчать, що зазначена процедура закупівлі проведена Управлінням з порушенням вимог Бюджетного кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі», що призвело до неефективного витрачання бюджетних коштів. Отже, протокол уповноваженої особи Управління житлово- комунального господарства Первомайської міської ради №105У від 11.12.2019, яким оголошено найбільш економічно вигідною пропозицією по закупівлі «Реконструкція очисних споруд каналізації м. Первомайськ Миколаївської області» пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м. Київ та оголошено намір укласти з ним договір, не відповідає приписам чинного на момент його прийняття законодавства.
Прокурор вказував, що оскільки при проведенні спірних відкритих торгів та укладення договору замовником порушено вимоги ст. ст. 1, 5, 16, 30, 36 Закону України «Про публічні закупівлі», рішення уповноваженої особи Управління житлово-комунального господарства Первомайської міської ради, оформлене протоколом №105У від 11.12.2019, яким визначено переможцем процедури спірних відкритих торгів Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ, а також договір №160 від 23.12.2019 щодо закупівлі робіт із реконструкції очисних споруд каналізації м. Первомайськ Миколаївської області, укладений між відповідачами на суму 24 996 000 грн, підлягають визнанню недійсними судом.
Також прокурор зазначав, що оскільки єдиними наслідками виконання спірного договору стало передання управлінням Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології» коштів в сумі 14 240 769 грн 60 коп. та придбання та подальша передача товариством замовнику установки передоочистки стічних вод по типу ІНР 100, та враховуючи що роботи за договором не виконані, відповідне обладнання встановлено не було, підрядник лише передав його замовнику, тобто, відповідне обладнання не використовувалось, є всі правові підстави для застосування двосторонньої реституції, як наслідку визнання спірного правочину недійсним, у відповідності до положень ст. 216 Цивільного кодексу України, ст. 208 Господарського кодексу України, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Київ повернути до бюджету кошти в сумі 14 240 769 грн 60 коп., а Управління - повернути Товариству установку передоочистки стічних вод по типу ІНР 100.
Отже, посилаючись на вищенаведені обставини, Заступник керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, Управління Південного офісу Держаудитслужби у Миколаївській області, Миколаївської обласної ради звернувся з відповідним позовом до господарського суду Одеської області за захистом порушеного права.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.02.2023, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2023, в позові відмовлено повністю. Судові рішення мотивовані тим, що прокурор не довів тих обставин, з якими пов`язував свої позовні вимоги, що виключає підстави для задоволення позову.
Заступник керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив просить скасувати вищевказані судові рішення та прийняти нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
Постановою від 29.05.2024 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду касаційну скаргу Заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області задовольнив частково, рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 у справі №916/1145/22 скасовано частково, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2023 в частині позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочину скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції; в частині позовних вимог про визнання недійсною процедури закупівлі та договору про закупівлю вищезазначені рішення ухвалено змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в іншій частині залишити без змін. 
Інших належних та допустимих письмових доказів на підтвердження наявних між сторонами спірних правовідносин, матеріали господарської справи не містять.
Наразі, на новому розгляді предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав щодо застосування наслідків недійсності договору від 23.12.2019 №160, укладеного між Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради, м.Первомайськ Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м. Київ, з урахуванням висновків Верховного Суду викладених у постанові від 29.05.2024 у цій справі, які є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (ч.5 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України).

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення є способами захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до вимог ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою недійсності правочину.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 12.10.2018 у справі № 918/33/17.
Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. 
Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, є імперативними і, відповідно до частини четвертої статті 216 Цивільного кодексу України, не можуть піддаватися змінам за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. 
За ступенем недійсності правочини поділяються на нікчемні та оспорювані. Нікчемні – абсолютно недійсні правочини за законом. Оспорювані – такі, що можуть бути недійсними лише за певних умов.
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду. 
Нікчемність правочину конструюється за допомогою “текстуальної” недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах “нікчемний”, “є недійсним” (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.01.19 № 759/2328/16-ц).
Правочин є нікчемним не за рішенням певної особи, а відповідно до закону.
Такий правочин є нікчемним з моменту його укладення. Нікчемний правочин є недійсним вже в момент вчинення, незалежно від будь-чиєї волі (ipso iure), і його абсолютна недійсність діє щодо всіх (erga omnes).
Наслідки нікчемності правочину, у тому числі обов`язок повернути все одержане за нікчемним договором, також настають для сторін у силу вимог закону.
Отже, у кожному спірному випадку слід з`ясувати наявність чи відсутність підстав недійсності правочину, встановлених законом (нікчемний правочин).
Під час судового розгляду має бути встановлено обставини, які свідчать про нікчемність угоди в силу закону.
При цьому, наслідки недійсності нікчемного правочину відповідно до ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України застосовуються саме до договорів (наприклад, зобов`язання особи передати майно чи документи, отримані за таким договором).
Якщо недійсність правочину прямо встановлена законом (правочин нікчемний), позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, не зумовлює набуття/зміни/ припинення прав ні для кого. Посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. 
Якщо суд виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає або якщо така вимога заявлена лише в вищій інстанції.
У постанові Верховного Суду від 08.02.23 №359/12165/14-ц зазначено: “суди не врахували, що суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає”. 
Згідно зі ст.179, 181-183 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі (ч.2 ст.181 Цивільного кодексу України). Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ст. 182 Цивільного кодексу України).
Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною (ст. 183 Цивільного кодексу України).
Статтею 36 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
В оскаржувану рішенні, суд першої інстанції зазначив, що Управлінням житлово-комунального господарства міської ради проведено процедуру закупівлі та укладено договір підряду, на підставі якого взято бюджетні зобов`язання у сумі 24 996 000 грн з перевищенням бюджетних асигнувань, що є порушенням ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, а тому згідно з ч. 3 ст. 48 зазначеного Кодексу такі зобов`язання є недійсними, за ними не виникають бюджетні зобов`язання і не утворюється бюджетна заборгованість. Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради, м. Первомайськ Миколаївської області закупівлю робіт проведено за відсутності належного бюджетного фінансування на вказані цілі, що унеможливлює виконання укладеного договору, внаслідок чого він є завідомо не виконуваним бюджетною організацією, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки правочин має бути спрямованим на настання реальних наслідків, що обумовлені ним.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу на той факт, що у постанові Верховного Суду від 29.05.2024 у справі №916/1145/22 колегія суддів дійшла висновку, зокрема, що положення частини першої статті 23 та частини третьої статті 48 Бюджетного кодексу України встановлюють обов`язкову відповідно до актів цивільного законодавства вимогу до договорів, що укладаються за результатами проведення процедури публічної закупівлі та фінансуються за бюджетні кошти, - наявність відповідного бюджетного призначення; - реалізацію цієї вимоги Бюджетного кодексу України конкретизовано в Порядку № 309, а щодо договору підряду - в Загальних умовах, за змістом яких при розміщенні замовлення про публічну закупівлю та укладенні довгострокового договору (підряду) складається календарний / фінансовий план, який відображає порядок здійснення розрахунків за договором та має містити: а) інформацію про розподіл за роками суми коштів, що становить загальну ціну закупівлі та договору, для розрахунку за ним; б) за перший (поточний) рік виконання договору (робіт) - щомісячний розподіл коштів, сума яких має узгоджуватися і з відповідною сумою витрат, визначених у затвердженому бюджеті поточного періоду, тобто того бюджетного періоду, який відповідає першому (поточному) календарному року виконання робіт за договором.
Також інформація про порядок розрахунків у вигляді фінансового/календарного плану, складеного відповідно до вимог Порядку № 309 та Загальних умов, має бути відображена при розміщенні публічного замовлення (в тексті оголошення), оскільки договір, що буде укладений за результатами процедури публічної закупівлі, та його умови мають відповідати змісту зазначеного замовлення (частина четверта статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі").
Дотримання наведених вимог при розміщенні замовлення про публічну закупівлю та подальшому укладенні відповідного договору з довгостроковими бюджетними зобов`язаннями свідчитиме про те, що замовлення про публічні закупівлі розміщене і бюджетні зобов`язання за відповідним договором взяті за наявності бюджетного асигнування відповідно до бюджетного призначення, а тому є такими, що відповідають вимогам статті 23 Бюджетного кодексу України, що виключає їх недійсність за частиною третьою статті 48 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини другої статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правочин є нікчемним з моменту його вчинення (ab initio) незалежно від пред`явлення позову про визнання його недійсним і бажання сторін чи волі будь-якої іншої особи автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх.
Крім того, нікчемний правочин не породжує правових наслідків, притаманних правочинам цього виду, тобто не зумовлює переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав ні для кого і сторони не досягнуть бажаного результату внаслідок вчинення нікчемного правочину. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. 
Отже, Верховним Судом у вказаній постанові визначено, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним за законом.
Враховуючи викладене, оскільки при проведенні спірних відкритих торгів та при укладенні договору замовником порушено вимоги ст. ст. 1, 5, 16, 30, 36 Закону України «Про публічні закупівлі» договір № 160 від 23.12.2019 щодо закупівлі робіт із реконструкції очисних споруд каналізації м. Первомайськ Миколаївської області, укладений між відповідачами на суму 24 996 000 грн, є нікчемним.
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 в справі №761/26815/17 зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
З аналізу статті 216 Цивільного кодексу України вбачається, що слід відмежовувати правові наслідки недійсності правочину і правові наслідки виконання недійсного правочину; до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію. 
Отже, наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто, взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони.
Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого соб status quo («повернення до початкового стану») у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину.
Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.
За нікчемним договором Управлінням житлово-комунального господарства міської ради, м.Первомайськ Миколаївської області передано Товариству з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, м.Київ грошові кошти в сумі 14 240 769 грн 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням №686 від 24.12.2019, а Товариством придбано і передано замовнику установку передоочистки стічних вод по типу ІНР 100, що підтверджується видатковою накладною №СУ000000741 від 24.12.2019. Згідно інформації Управління житлово-комунального господарства міської ради, м.Первомайськ Миколаївської області від 26.11.2021 №861/04.03.01 і від 10.12.2021 №921/04.03.01 роботи за договором не виконані, відповідне обладнання встановлено не було, підрядник лише передав його замовнику.
За таких обставин, колегія судів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у відповідності до положень ст. 216 Цивільного кодексу України наявні всі правові підстави для застосування двосторонньої реституції, як наслідку нікчемного правочину, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, м.Київ повернути до бюджету кошти в сумі 14 240 769 грн 60 коп., а Управління - повернути Товариству установку передоочистки стічних вод по типу ІНР 100.
Доводи скаржника щодо відмови у застосуванні наслідків нікчемного правочину з огляду на наявність іншої вартості майна, до уваги колегією суддів не приймаються з огляду на наступне.
Як вже було зазначено вище за текстом постанови, відповідно до наданої Управлінням житлово-комунального господарства інформації від 26.11.2021 № 861/04.03.01, а також довідки вартості виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) за грудень 2019 року загальна вартість виконаних будівельних робіт за договором від 23.12.2019 № 160 становить 14 240 769 грн 60 коп., з яких: вартість будівельних робіт складає 2 768,40 грн та вартість устаткування - 14 248 001 грн 20 коп. Згідно акту приймання виконаних будівельних робіт від 24.12.2019 №1 Товариством виконані роботи лише з розбирання бортових каменів на щебневій основі та з перевезення сміття до 5 км загальною вартістю 2 768 грн 40 коп.
Також, відповідно до акту вартості устаткування від 24.12.2019 № 1 вартість устаткування установки передочистки стічних вод по типу ІНР (в кількості 3 одиниці) становить 14 248 001 грн 20 коп.
Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради, м. Первомайськ Миколаївської області у листі від 04.11.2024 № 786/4.3-23 додатково повідомлено прокуратуру про те, що в рамках виконання договірних зобов`язань, визначених правочином від 23.12.2019, сторонами було підписано лише акт виконаних робіт від 24.12.2019 загальною сумою 14 240 769 грн 60 коп.
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, форми КБ-2 та КБ-3 про виконання договору було підписано в межах передбаченого бюджетного фінансування лише на 2019 рік. Інших первинних форм у сфері будівництва по виконанню договору від 23.12.2019 № 160 не складалось, інші роботи не фінансувались та на реєстрації в органи державного казначейства не передавались.
Враховуючи викладене, на виконання спірних договірних зобов`язань підрядником були виконані, а замовником – прийняті лише роботи, перелік яких встановлений в акті виконаних робіт від 24.12.2019 № 1, а саме, роботи з розбирання бортових каменів на щебеневій основі та з перевезення сміття до 5 км. Доказів, що документально підтверджують проведення інших робіт, передбачених вказаними договірними зобов`язаннями та не охоплених переліком робіт, визначених актом від 24.12.2019 № 1 (КБ-2), зокрема, з монтажу спірного устаткування, до суду першої інстанції відповідачем не надано. 
Проведення скаржником робіт з розбирання бортових каменів на щебеневій основі та з перевезення сміття до 5 км жодним чином не можна віднести до робіт з монтажу установки переодчистки стічних вод по типу ІНР 100, придбаної за договором від 23.12.2019 № 190, оскільки до проведення монтажних робіт вказаної системи технічним завданням замовника передбачено здійснення ряду ремонтних робіт, а не лише робіт з розбирання бортових каменів на щебеневій основі та з перевезення сміття до 5 км.
Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради 31.12.2021 на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель “Prozorro” оприлюднено звіт про виконання договору від 23.12.2019 № 160, сума оплати за яким становить 14 240 769 грн 60 коп.
Вказане підтверджує той факт, що на виконання умов спірного правочину були проведено лише роботи, перелік яких визначений актом приймання виконаних робіт від 24.12.2019 №1, що також підтверджується аналізом інформації, викладеної в довідці про вартість виконаних робіт (КБ-3), в якій зазначено загальну суму виконаних робіт в розмірі 14 240 769 грн 60 коп., а саме: будівельні роботи - 2 768 грн 40 коп, устаткування - 14 248 001грн 20 коп.
Згідно інформації Управління житлово-комунального господарства Первомайської міської ради від 13.01.2025 № 25/4.3-23 з метою забезпечення зберігання устаткування, прийнятого за договором від 23.12.2019 № 160, замовником ухвалено рішення про розміщення та подальше зберігання його на території колишньої котельні, розташованої по вул. Корабельній, 31-А, в м. Первомайськ Миколаївської області, на яку унеможливлено доступ сторонніх осіб, чим упереджено його розкомплектування та розкрадання. Забезпечення зберігання майна проводиться замовником. Тобто, замовником підтверджено інформацію, що на сьогоднішній день вказане устаткування знаходиться на території колишньої котельні.
Вказане підтверджує той факт, що устаткування передоочистки стічних вод по типу ІНР 100 не змонтовано та не використовується за призначенням, оскільки умовами договірних зобов`язань (пп. 1.3, 1.4 договору) передбачено, що адресою розташування об`єкту будівництва є с. Грушівка Первомайського району Миколаївської області, а не вул. Корабельна, 31-А, в м. Первомайськ Миколаївської області.
Доводи скаржника щодо неврахування судом першої інстанції у справі поданого апелянтом в якості доказу плану фінансування по вказаній закупівлі, судова колегія також відхиляє, оскільки дана справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції лише в частині позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочину, тобто, суд першої інстанції не повинен був на даній стадії судового процесу досліджувати факт відповідності укладеного між відповідачами договору від 23.12.2019 №160 положенням Бюджетного законодавства.
Судова колегія також не приймає до уваги посилання скаржника на те, що актом візуального обстеження майна від 10.01.2025 року зафіксовано пошкодження у переданому обладнанні, тобто, обладнання не перебуває у тому стані, в якому передавалась на момент виконання договору №160 і не може розцінюватись як можливість його повернення в порядку реституції у цьому зв`язку, оскільки предметом розгляду цієї справи не є обставина щодо встановлення/ спростування факту завдання збитків апелянту у вигляді пошкодження обладнання, а їх розмір і розрахунок не входять до предмета доказування у цій справі.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Отже, надаючи оцінку всім доказам прокурора у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування вірогідності доказів, судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані прокурором на підтвердження обставин щодо необхідності застосування наслідків недійсності правочину є такими, що відповідають таким стандартам.
У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2025 року у справі №916/1145/22 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2025 року у справі №916/1145/22 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2025 року у справі №916/1145/22 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2025 року у справі №916/1145/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна і резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 19.02.2026 року.
Повний текст постанови складено 20.02.2026 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош