Справа № 279/811/26
Номер рядка звіту 43
Провадження № 2/279/1221/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" квітня 2026 р. 

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генеральної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Державна казначейська служба України, треті особи: Коростенська окружна прокуратура, Коростенський РУП ГУНП в Житомирській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) органів досудового розслідування та прокуратури,

В С Т А Н О В И В :  

Позивач звернуся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) органів досудового розслідування та прокуратури. 
В обгрунтування позовнх вимог зазначив, що в провадженні слідчого відділу Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області знаходиться в провадженні кримінальне провадження № 42015060350000027 від 15.11.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України де він є потерпілим. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу - більше 10 (десяти) років без прийняття остаточного рішення.
У даному кримінальному провадженні слідчим за бездіяльності процесуальних прокурорів не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не вчинялися дії на виконання обов`язку, встановленого ст.9 КПК України. Неналежне досудове розслідування кримінального провадження проявилось у неодноразовому скасуванні судом постанов про закриття кримінального провадження, постанови керівництва Коростенської окружної прокуратури про відмову у встановленні розумних строків розслідування (ст.308 КПК України) та інших правопорушень: Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 04.12.2013 у справі № 6-38017св13 ухвалено: «Рішення апеляційного суду Житомирської області від 05.08.2013 року скасувати.» Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 березня 2015 року у справі № 806/4879/17 визнано протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.07.2014року про кримінальне правопорушення відносно посадових осіб Коростенського міськвиконкому Житомирської області стосовно незаконного виділення земельної ділянки Зобов`язано Коростенську міжрайонну прокуратуру Житомирської області провести перевірку за заявою ОСОБА_1 від 18.07.2014. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду від 30 травня 2017 року у справі № 279/5600/16-к «Зобов`язати слідчого СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області розглянути та виконати клопотання ОСОБА_1 про одночасний допит. Ухвалою Коростенського міськрайсуду від 22.12.2017 року у справі №279/1194/17 зобов`язано Коростенську місцеву прокуратуру внести повідомлення ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 26.09.2017 року до ЄРДР відносно слідчого ОСОБА_2 . Досудове розслідування не проводилось, а тому Ступницький В.М. призначений Коростенської окружної прокуратури прокурором. Ухвалою Коростенського міськрайсуду від 03 січня 2020 року у справі № 279/6825/19 щодо повідомлення ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення відносно слідчого Коростенського РУЦ ГУНП в Житомирській області передбаченого ст.382 КК України, суд постановив: «Зобов`язати уповноважену особу Коростенської місцевої прокуратури внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 19.12.2019 року та доручити відповідно до правил підслідності проведення досудового розслідування органу досудового розслідування, (відносно слідчого ОСОБА_3 )». Постанову про закриття кримінального провадження від 19.03.2021 року скасовано Коростенським міськрайсудом. Постанову про закриття кримінального провадження від 25 березня 2022 року ухвалою від 01 червня 2022 року у справі № 279/482/22 Коростенський міськрайонний суд в скасуванні постанови відмовив. Житомирський апеляційний суд 01 липня 2022 року постановив нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 25.03.2022 року про закриття кримінального провадження №42015061350000027 від 05.11.2015 року за ч. 1 ст.366 КК України - скасувати. Через невиконання судового рішення слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Гузь Андрія переведено на посаду слідчого ГУНП в Житомирській області, тобто на підвищення посади. Постанову про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків Заступника керівника Коростенської окружної прокуратури від 11.09.2025 року ухвалою Коростенського міськрайонного суду 13 жовтня 2025 року у справі № 279/6198/25 зазначену постанову скасовано. Ухвалою Коростенського міськрайсуду від 04 грудня 2025 року у справі № 279/6198/25 заступнику керівника Коростенської окружної прокуратури постановлено: «що уповноваженою особою на розгляд скарги ОСОБА_1 на рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні є керівник Коростенської окружної прокуратури чи його перший заступник у даному кримінальному провадженні.
Фактично прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, а його керівництво у відмові про встановленні розумних строків проявили протиправну бездіяльність, що призвело до надмірної тривалості досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Досудове розслідування по справі вже триває більше 10 років, висновки експертизи про вартість земельної ділянки та судових рішень не враховуються і не виконуються. За 10 років вони не хочуть усвідомити що акт обстеження земельної ділянки від 19.06.2014 року виготовлений посадовими особами Коростенського місьвиконкому Житомирської області, що став підставою для прийняття незаконного рішення Коростенської міської ради про відмову мені у наданні дозволу на складання проекту землеустрою є підроблений документ, оскільки: виготовлений на 7(сім) днів раніше за звернення громадянина ОСОБА_4 ; земельна ділянка знаходилась у комунальній власності , а не у фактичному використанні ОСОБА_4 . У даному кримінальному провадженню тривалість досудового розслідування є надмірною та не відповідає вимоги «розумного строку», а отже порушено статтю 6 Конвенції. За довготривалий час досудового розслідування, тяганини, скарг та письмових звернень до різних інстанцій він, будучи потерпілим, перебуваю у стані стресу та страху за подальшу долю кримінального провадження. Зокрема, внаслідок дій та тривалої бездіяльності з боку відповідачів він зазнав душевних страждань, а неспроможність передбачених законом процедур забезпечити мені захист законних прав за 10 років досудового розслідування кримінального провадження породжує недовіру до Держави в цілому та призводить до відчуття безсилля, приниження гідності людини у боротьбі з процедурами, що наповнені лише формальним змістом, необхідністю витрачати додаткові зусилля на подолання таких штучно створених перешкод шляхом судового захисту прав.
У наслідок надмірної тривалості досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, неодноразового протиправного закриття кримінального провадження, він змушений був докладати додаткових зусиль щодо відновлення своїх прав, що призвело до завдання моральної шкоди. Надмірна тривалість кримінального провадження призвела до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Внаслідок тривалої психо травмуючої ситуації постійно перебуває у стані хронічної психоемоційної напруги та невизначеності у подальшому житті. Це призводить до виснаження як фізичних, так і психічних сил знижуючи тим самим емоційну і вольову стійкість та адаптаційний ресурс.
Просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 579 452 грн. компенсації моральної шкоди, що обрахована позивачем за період з 01.01.2017 по дату звернення до суду з даним позоввом.
Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідачем - Офісом Генерального прокурора подано відзив на позовну заяву, в якому просить в задволенні позову відмовити, обгрунтовуючи тим, що під процесуальним керівництвом Коростенської окружної прокуратури СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області розслідувалось кримінальне провадження № 42015060350000027 від 05.11.2015 за ч. 1 ст. 366 КК України, розпочате за заявою ОСОБА_1 про те, що посадовими особами Коростенської міської ради до акту територіального обстеження земельної ділянки від 19.06.2014 внесено завідомо неправдиві відомості про фактичне користування ОСОБА_4 земельною ділянкою, яка розташована в АДРЕСА_1 , внаслідок чого Коростенською міською радою відмовлено в наданні дозволу ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачу зазначеної земельної ділянки у власність. Розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 26.12.2005, відповідно до договору купівлі-продажу, придбав у ОСОБА_5 76/100 частини житлового будинку та земельну ділянку площею 0,1 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . З письмовою заявою щодо виділення земельної ділянки у власність та відповідними документами ОСОБА_4 27.06.2014 звернувся до Коростенської міської ради. У свою чергу, ОСОБА_1 у 2006 році отримав право на спадщину за законом від свого померлого брата ОСОБА_6 та оформив спадщину 11.11.2010, а саме на частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Також він набув право власності на приватизовану земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за даною адресою, яка належала його померлому брату на підставі державного акта на право власності на землю серії ІП-ЖТ № 045772, виданого Коростенською міською радою 03.09.2001 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 772. Кадастровий номер земельної ділянки: 1810700000:02:003:0421. Земельна ділянка має загальну площу 0,433 га в межах згідно з планом. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 15.12.2005 уклали договір про розподіл часток житлового будинку, згідно з яким ОСОБА_6 має право власності на 24/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що складає квартиру АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 23.06.2014 звернувся з письмовою заявою до Коростенської міської ради Житомирської області про виділення у власність спірної земельної ділянки та 10.07.2014 отримав повідомлення про те, що вказана земельна ділянка вже перебуває у користуванні ОСОБА_4 . ОСОБА_4 , маючи на меті узаконення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0369 га, якою він користувався з 2005 року, 27.06.2014 подав до Коростенської міської ради заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення та передачі ділянки у власність для індивідуального садівництва. Рішенням Коростенської міської ради від 03.07.2014 № 1543 ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, проте це рішення скасоване рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2015 у справі № 279/6782/14-а. На виконання даного рішення суду Коростенська міська рада Житомирської області розглянула заяву ОСОБА_1 та 23.04.2015 прийняла рішення № 1880 «Про відмову в наданні дозволу ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельної ділянки у власність». Водночас рішенням від 23.04.2015 № 1870 ОСОБА_4 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення ділянки площею 0,04 га для індивідуального садівництва та рішенням від 24.09.2015 № 2035 затверджено проект землеустрою щодо відведення цієї ділянки у приватну власність ОСОБА_4 . Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.09.2015 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Коростенської міської ради Житомирської області про визнання дій протиправними, скасування рішень міської ради від 23.04.2015 № 1870 та № 1880. За результатами розгляду заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Коростенською міською радою Житомирської області перевагу надано ОСОБА_4 , оскільки спірна земельна ділянка тривалий час перебувала в його користуванні, а також з огляду на те, що він є учасником АТО.З урахуванням викладеного, за результатами досудового розслідування слідчим 25.03.2022 прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. ОСОБА_1 зазначену постанову про закриття кримінального провадження оскаржено слідчому судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області. За наслідками розгляду слідчим суддею Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 01.06.2022 винесено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 42015061350000027. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01.07.2022 ухвалу слідчого судді від 01.06.2022 скасовано, постановлено нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 25.03.2022 про закриття кримінального провадження №42015061350000027 скасовано.У подальшому, слідчим у кримінальному провадженні за результатами проведеного досудового розслідування 27.02.2026 повторно винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки відповідно до зібраних доказів не установлено, що посадові особи Коростенської міської ради з прямим умислом внесли до акту територіального обстеження земельної ділянки від 19.06.2014 інформацію, яка повністю або частково не відповідає дійсності.Поряд з цим, потерпілим ОСОБА_1 систематично направляються заяви до органів прокуратури Житомирської області з приводу досудового розслідування даного кримінального провадження. Зокрема, з 2016 року заявником скеровано 15 заяв, востаннє 09.09.2025.Усі заяви розглянуті згідно з вимогами чинного законодавства із застосуванням необхідних заходів реагування, у тому числі скеруванням письмових вказівок слідчому (дізнавачу) щодо переліку та обсягу необхідних до виконання у кримінальному провадженні слідчих (розшукових) і інших процесуальних дій. Разом із тим, ухвалою слідчого судді від 13.10.2025 частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків під час досудового розслідування. Скасовано постанову заступника керівника Коростенської окружної прокуратури про відмову у задоволенні скарги на недотримання розумних строків від 11.09.2025 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42015060350000027 від 05.11.2015. Свої рішення суд мотивував тим, що рішення за результатами розгляду скарги мало б бути прийнято керівником або заступником керівника Житомирської обласної прокуратури. Ухвалою слідчого судді від 04.12.2025 заяву заступника керівника Коростенської окружної прокуратури про роз`яснення судового рішення від 13.10.2025 задоволено. Роз`яснено, що уповноваженою особою на розгляд скарги ОСОБА_1 на рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків під час досудового розслідування є керівник Коростенської окружної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків, який не здійснює повноваження прокурора (не входить до групи прокурорів) у даному кримінальному провадженні. В іншому випадку уповноваженою особою на розгляд скарги на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні є керівник обласної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків. На виконання рішення суду 10.12.2025 заступником керівника Коростенської окружної прокуратури повторно відмовлено у задоволенні скарги потерпілого на недотримання розумних строків під час досудового розслідування з винесенням відповідної постанови. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими cm. ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. У той же час будь - яких доказів, на обґрунтування вимог в частині стягнення моральної шкоди у зв`язку з незаконними діями та бездіяльністю працівників Офісу Генерального прокурора під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42015060350000027 від 15.11.2015 за ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_1 не надано. Реалізація позивачем права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого або прокурора та задоволення таких скарг слідчим суддею, само по собі не свідчить про незаконність прийняття рішень, які обмежують права і свободи позивача, а зводяться до реалізації права на здійснення функції контролю в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Такі ухвали підтверджують лише факт реалізації особою свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінально-процесуальним законодавством. Надмірна тривалість досудового розслідування не є по суті бездіяльністю органу досудового розслідування, а лише свідчить про незгоду позивача із строками розслідування відповідного кримінального провадження. Зі змісту ухвали суду, що винесена у межах КПК України, не вбачається встановлення вчинення відповідачем у справі - Офісом Генерального прокурора неправомірних дій (бездіяльності) відносно позивачів. ОСОБА_1 належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження незаконності (протиправності) дій чи бездіяльності Офісу Генерального прокурора (Генеральної прокуратури України) у кримінальному провадженні, спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними не надав, у зв`язку з чим не довів заподіяння йому такої шкоди Офісом Генерального прокурора. Ураховуючи викладене, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди немає. Нормами чинного законодавства не передбачено стягнення моральної шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, а тому позовна заява ОСОБА_1 не містить обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди.
Відповідачем - ГУНП в Житомирській області подано відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, обгрунтовуючи тим, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, що підтверджується наступним: в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Позовні вимоги ОСОБА_1 недоведені, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службових осіб органу досудового розслідування, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Метою оскарження позивачем бездіяльності слідчих Коростенського РУП ГУНП та прокуратури у даному спорі було оспорювання процесуальної діяльності та незгода з прийнятими процесуальними рішеннями відповідно до вимог КПК України. Зазначене не є безумовним доказом неправомірних дій або бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України. Позивач не надав відповідних доказів на доведення тих обставин, що йому завдано моральну шкоду в результаті хвилювань й переживань, спричинених порушенням його права на неупереджене, своєчасне, справедливе досудове розслідування. Сам факт задоволення скарг ОСОБА_1 слідчими суддями беззаперечно не свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди, а свідчить про здійснення судового контролю.
Третьою особою - Коростенською окружною прокуратурою подано відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, обгрунтовуючи тим, що в даному випадку необхідною умовою для притягнення відповідачів до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідачів, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою. Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. У даній справі позивач не надав до суду жодних доказів щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, погіршення стану його здоров`я тощо. Також докази про протиправну поведінку посадових осіб органу досудового розслідування чи прокуратури, внаслідок яких позивачу завдано моральної шкоди у матеріалах справи відсутні. Крім того, необхідно зазначити, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду визначені статтею 1176 ЦК України.Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури чи суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури чи суду лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Викладення ОСОБА_1 обставин із свого життя без належного підтвердження не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі, адже згідно вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України, докази повинні відповідати визначеним у цих статтях критеріям і свідчити у їх сукупності про наявність таких підстав. Також в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає що в результаті надмірного здійснення досудового розслідування йому завдано моральних страждань. Внаслідок тривалої психотравматуючої ситуації він постійно перебуває у стані хронічної психоемоційної напруги та невизначеності у подальшому житті. Однак звертаю увагу суду на те, що кримінальне провадження в якому ОСОБА_1 є потерпілим зареєстровано лише 15.11.2015, а отже посилання ОСОБА_1 на те, що в результаті незаконних дій у вказаному кримінальному провадженні погіршився його с тан здоров`я є недоведений. Таким чином, позивачем не надано суду будь-яких доказів щодо завдання йому значних моральних втрат, душевних та моральних страждань, глибоких і нервових переживань, порушення стану здоров`я, нормальних життєвих зв`язків, покладання додаткових зусиль для відновлення та підтримання стану здоров`я після тривалого досудового розслідування вказаного кримінального провадження, а також спричинення непоправної шкоди престижу та діловій репутації як людини і громадянина, що підлягає відшкодуванню на підставі ст. 1176 ЦК України. Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження наявності завданої позивачу моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювана (визнання незаконними дій), наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями органів досудового розслідування, прокуратури під час досудового розслідування № 420150603500000027 задоволенню не підлягає. Крім того необхідно зазначити, що СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області розслідується 
кримінальне провадження № 42015060350000027 від 15.11.2015 за фактом службового підроблення посадові особи Коростенської міської ради.Досудовим розслідуванням встановлено, що на думку ОСОБА_1 , посадовими особами Коростенської міської ради в липні 2014 року внесено до офіційних документів завідомо неправдиві відомості про фактичне користування ОСОБА_4 земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , що призвело до відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_7 та прийнято рішення №1543 від 03.07.2014 про надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту відведення вказаної земельної ділянки, яке скасоване рішенням Коростенського міськрайонного суду від 24.03.2015 у справі №279/6782/14-а. Та у подальшому, прийнято Коростенською міською радою рішення від 23.04.2015 про відмову в наданні дозволу ОСОБА_7 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0369 га по АДРЕСА_1 оскільки земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_4 .У ході досудового розслідування проведено низку слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, спрямованих на встановлення обставин вчинення кримінальних правопорушень, за результатами яких спростовано факт службового підроблення посадовими особами Коростенської міської ради. За результатами досудового розслідування указане кримінальне провадження неодноразово закривалося на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. При цьому, перше рішення про закриття прийнято слідчим ще 19.03.2021, однак позивачем відповідні постанови систематично з формальних підстав оскаржувались в судовому порядку та скасовувалися судом. Крім того, під час розслідування кримінального правопорушення факти недотримання розумних строків досудового розслідування та протиправних дій органу досудового розслідування, прокуратури не встановлювались. Отже, вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із надмірною тривалістю кримінального провадження, необхідно врахувати, що значна тривалість досудового розслідування (зловживанням правами) позивача. Відтак, сам факт скасування судом постанови слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій відповідачів та завдання моральної шкоди позивачу, ураховуючи, що його права та інтереси були поновлені.
Позивачем подано відповідь на пояснення (відзив) Коростенської окружної прокуратури, в якому просить даний відзив залишити без задоволення, як такі, що не містять правового обгрунтування та відповідні докази.
Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової шкоди) (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Судом встановлено, що під процесуальним керівництвом Коростенської окружної прокуратури СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області розслідувалось кримінальне провадження № 42015060350000027 від 05.11.2015 за ч. 1 ст. 366 КК України, розпочате за заявою ОСОБА_1 про те, що посадовими особами Коростенської міської ради до акту територіального обстеження земельної ділянки від 19.06.2014 внесено завідомо неправдиві відомості про фактичне користування ОСОБА_4 земельною ділянкою, яка розташована в АДРЕСА_1 , внаслідок чого Коростенською міською радою відмовлено в наданні дозволу ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачу зазначеної земельної ділянки у власність. 
Розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 26.12.2005, відповідно до договору купівлі-продажу, придбав у ОСОБА_5 76/100 частини житлового будинку та земельну ділянку площею 0,1 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
З письмовою заявою щодо виділення земельної ділянки у власність та відповідними документами ОСОБА_4 27.06.2014 звернувся до Коростенської міської ради. 
У свою чергу, ОСОБА_1 у 2006 році отримав право на спадщину за законом від свого померлого брата ОСОБА_6 та оформив спадщину 11.11.2010, а саме на частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Також він набув право власності на приватизовану земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за даною адресою, яка належала його померлому брату на підставі державного акта на право власності на землю серії ІП-ЖТ № 045772, виданого Коростенською міською радою 03.09.2001 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 772. Кадастровий номер земельної ділянки: 1810700000:02:003:0421. Земельна ділянка має загальну площу 0,433 га в межах згідно з планом. 
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 15.12.2005 уклали договір про розподіл часток житлового будинку, згідно з яким ОСОБА_6 має право власності на 24/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що складає квартиру АДРЕСА_3 . 
ОСОБА_1 23.06.2014 звернувся з письмовою заявою до Коростенської міської ради Житомирської області про виділення у власність спірної земельної ділянки та 10.07.2014 отримав повідомлення про те, що вказана земельна ділянка вже перебуває у користуванні ОСОБА_4 . ОСОБА_4 , маючи на меті узаконення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0369 га, якою він користувався з 2005 року, 27.06.2014 подав до Коростенської міської ради заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення та передачі ділянки у власність для індивідуального садівництва. 
Рішенням Коростенської міської ради від 03.07.2014 № 1543 ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, проте це рішення скасоване рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2015 у справі № 279/6782/14-а. 
На виконання даного рішення суду Коростенська міська рада Житомирської області розглянула заяву ОСОБА_1 та 23.04.2015 прийняла рішення № 1880 «Про відмову в наданні дозволу ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельної ділянки у власність». 
Рішенням від 23.04.2015 № 1870 ОСОБА_4 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення ділянки площею 0,04 га для індивідуального садівництва та рішенням від 24.09.2015 № 2035 затверджено проект землеустрою щодо відведення цієї ділянки у приватну власність ОСОБА_4 . 
Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.09.2015 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Коростенської міської ради Житомирської області про визнання дій протиправними, скасування рішень міської ради від 23.04.2015 № 1870 та № 1880. 
За результатами розгляду заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Коростенською міською радою Житомирської області перевагу надано ОСОБА_4 , оскільки спірна земельна ділянка тривалий час перебувала в його користуванні, а також з огляду на те, що він є учасником АТО.
За результатами досудового розслідування слідчим 25.03.2022 прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 
ОСОБА_1 зазначену постанову про закриття кримінального провадження оскаржено слідчому судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області. 
За наслідками розгляду слідчим суддею Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 01.06.2022 винесено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 42015061350000027. 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01.07.2022 ухвалу слідчого судді від 01.06.2022 скасовано, постановлено нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 25.03.2022 про закриття кримінального провадження №42015061350000027 скасовано.
У подальшому, слідчим у кримінальному провадженні за результатами проведеного досудового розслідування 27.02.2026 повторно винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки відповідно до зібраних доказів не установлено, що посадові особи Коростенської міської ради з прямим умислом внесли до акту територіального обстеження земельної ділянки від 19.06.2014 інформацію, яка повністю або частково не відповідає дійсності.
ОСОБА_1 систематично направляються заяви до органів прокуратури Житомирської області з приводу досудового розслідування даного кримінального провадження. Зокрема, з 2016 року заявником скеровано 15 заяв, востаннє 09.09.2025. Усі заяви розглянуті згідно з вимогами чинного законодавства із застосуванням необхідних заходів реагування, у тому числі скеруванням письмових вказівок слідчому (дізнавачу) щодо переліку та обсягу необхідних до виконання у кримінальному провадженні слідчих (розшукових) і інших процесуальних дій. 
Ухвалою слідчого судді від 13.10.2025 частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків під час досудового розслідування. Скасовано постанову заступника керівника Коростенської окружної прокуратури про відмову у задоволенні скарги на недотримання розумних строків від 11.09.2025 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42015060350000027 від 05.11.2015. 
Свої рішення суд мотивував тим, що рішення за результатами розгляду скарги мало б бути прийнято керівником або заступником керівника Житомирської обласної прокуратури. 
Ухвалою слідчого судді від 04.12.2025 заяву заступника керівника Коростенської окружної прокуратури про роз`яснення судового рішення від 13.10.2025 задоволено. Роз`яснено, що уповноваженою особою на розгляд скарги ОСОБА_1 на рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків під час досудового розслідування є керівник Коростенської окружної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків, який не здійснює повноваження прокурора (не входить до групи прокурорів) у даному кримінальному провадженні. В іншому випадку уповноваженою особою на розгляд скарги на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні є керівник обласної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків. 
На виконання рішення суду 10.12.2025 заступником керівника Коростенської окружної прокуратури повторно відмовлено у задоволенні скарги потерпілого на недотримання розумних строків під час досудового розслідування з винесенням відповідної постанови.
Разом з тим, ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 04.12.2013 у справі № 6-38017св13 ухвалено: «Рішення апеляційного суду Житомирської області від 05.08.2013 року скасувати.» Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 березня 2015 року у справі № 806/4879/17 визнано протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.07.2014 року про кримінальне правопорушення відносно посадових осіб Коростенського міськвиконкому Житомирської області стосовно незаконного виділення земельної ділянки. Зобов`язано Коростенську міжрайонну прокуратуру Житомирської області провести перевірку за заявою ОСОБА_1 від 18.07.2014. 
Ухвалою Коростенського міськрайонного суду від 30 травня 2017 року у справі № 279/5600/16-к постановлено «Зобов`язати слідчого СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області розглянути та виконати клопотання ОСОБА_1 про одночасний допит. 
Ухвалою Коростенського міськрайсуду від 22.12.2017 року у справі №279/1194/17 зобов`язано Коростенську місцеву прокуратуру внести повідомлення ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 26.09.2017 року до ЄРДР. 
Ухвалою Коростенського міськрайсуду від 03 січня 2020 року у справі № 279/6825/19 щодо повідомлення ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення відносно слідчого Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області передбаченого ст.382 КК України, суд постановив: «Зобов`язати уповноважену особу Коростенської місцевої прокуратури внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 19.12.2019 року та доручити відповідно до правил підслідності проведення досудового розслідування органу досудового розслідування». 
Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину.
Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності та доказування інших елементів складу цивільного правопорушення.
Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).
Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.
У постанові від 3 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.
Також у вказаній постанові зазначено, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20), від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19 (провадження № 61-15330св21).
Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Як свідчать матеріали справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42015060350000027 розпочато 05.11.2015 року й не закінчено на даний час, тобто триває понад 11 років. При цьому, ОСОБА_1 неодноразово оскаржував до суду дії та бездіяльність органів досудового розслідування, звертався зі скаргами на надмірну тривалість досудвого розслідувння.
При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що у спірних правовідносинах правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є не самі по собі факти оскарження позивачем дій та бездіяльності органів досудового розслідування, а очевидна надмірна тривалість (понад 11 років) досудового розслідування кримінального провадження.
За встановлених судом обставин, неодноразового закриття кримінального провадження та надмірної тривалості досудового розслідування, очевидним є факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц зазначила, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Враховуючи характер й глибину заподіяних позивачеві моральних страждань, тривалості здійснення кримінального провадження, в якому він є потерпілим, а також з огляду на засади розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 - 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, позвні вимоги підлягають частковому задоволенню. 

Керуючись ст.ст.4,12,81,137,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.23,1167,1176 ЦК України, ст.ст.55,56 Конституції України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», 
У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:
Позивач – ОСОБА_1 , місце проживання:    АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідачі – Офіс Генерального прокурора, місце знаходження: 01011, м.Київ, вул. Різницька, 13/15.
Головне управління Національної поліції в Житомирській області, місце знаходження: м.Житомир, вул. Старий Бальвар, 5/37.
Державна казначейська служба України, місце знаходження: м.Київ, вул. Бастіонна, 6.
Треті особи: Коростенська окружна прокуратура: місце знаходження: Житомирська область, м.Коростень, вул. Героїв Чорнобиля, 10.
Коростенське районне управління поліції Головного управління Національної полвції в Житомирській області, місце знаходження: м.Коростень, вул. Грушевського, 5.

Суддя: Невмержицька О.А.