ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4434/26 Справа № 173/2490/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Челюбєєв Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Пищиди М.М., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору, Верхньодніпровська міська рада, 
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Челюбєєв Є.В. 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025року ОСОБА_1 подав в суд позов проти ОСОБА_2 , зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Верхньодніпровську міську раду, з вимогою про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що з 29 червня 2007року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою та вони мають трьох спільних дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019року у цивільній справі №173/3051/18 шлюб розірвано, визначено місце проживання дітей з батьком та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей. У вказаному рішенні суду було встановлено, що протягом 2015-2018років відповідачка неодноразово проходила лікування від алкогольної залежності та має діагноз: психічні та поведінкові розлади в результаті вживання алкоголю. 
Позивач стверджував, що з літа 2018року по теперішній час троє дітей проживають разом з ним, знаходяться на його повному утриманні та вихованні. Відповідачка протягом тривалого часу до дітей не навідується, участі у вихованні не приймає, життям дітей не цікавиться, ніде не працює, продовжує зловживати алкогольними напоями та веде аморальний спосіб життя.
Зазначав, що відповідачка аліменти на утримання дітей не сплачує, станом на 01 лютого 2025року заборгованість зі сплати аліментів становить 450124,34грн, через що відкрито кримінальне провадження за частиною першою статті 164 КК України. Також рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025року у справі №173/994/25 з ОСОБА_2 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 450 124,34грн. 
Вважав, що відповідачка без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов`язків, сформована нею модель поведінки щодо дітей добровільно обрана та не продиктована життєвими обставинами, а тому наявні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо трьох дітей.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2025року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, доводи щодо зловживання відповідачкою алкоголем та ведення антисоціального способу життя доказами не підтверджено, створення матір`ю реальної загрози для життя або здоров`я дітей не встановлено, з наданих пояснень позивача та дітей вбачається, що діти підтримують контакт з матір`ю, приходять до неї в гості, а мати в свою чергу в певній мірі цікавиться справами дітей під час розмов.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
30 січня 2026 року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2025року.
В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення та просив про задоволення його позову в повному обсязі.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що викладені у рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду у справі №173/3051/18 та пояснення дітей підтверджують тривале зловживання відповідачкою алкогольними напоями, яка також свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дітям необхідного харчування, медичний догляд та лікування.
Стверджував, що суд першої інстанції не врахував тривалу байдужість відповідачки до дітей, яка дітей не навідує та не навідується до навчальних закладів, в яких навчаються діти, діти самі навідували мати та лише тоді, коли остання була твереза.
Вважав, що про байдужість матері до дітей свідчать її неявка до суду під час розгляду справ про розірвання шлюбу та про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, неявка на засідання комісії з питань захисту прав дитини щодо розгляду питання доцільності позбавлення її батьківських прав, а також власноруч написана відповідачкою заява про розгляд даної справи за її відсутності. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
04 лютого 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду було витребувано з Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу №173/2490/25; та 16 лютого 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
09 березня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 1140год 14 квітня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа та отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 з 29 червня 2007року перебували у шлюбі. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24 жовтня 2007року, серії НОМЕР_2 від 20 червня 2012року та серії НОМЕР_3 від 10 січня 2014року /а.с. 14-16/.
Заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019року у справі №173/3051/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29 червня 2007року у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 49, розірвано. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком, ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в єдиній частці 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 19 грудня 2018 року і до повноліття старшої дитини. Після досягнення повноліття старшою дитиною, аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей /а.с.7-10/.
У цьому заочному рішенні судом було встановлено зокрема, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, неодноразово лікувалась від алкогольної залежності, але позитивний результат мав короткочасний характер. Одного разу ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння прийняла велику кількість пігулок, намагаючись покінчити життя самогубством, внаслідок чого була госпіталізована до 1-ї психіатричної лікарні в м.Кам`янське. Після цього знову періодично проходила лікування в тій же лікарні, але в наркологічному диспансері. Протягом 2015-2018 років ОСОБА_2 неодноразово проходила лікування в КЗ «Кам`янська міська лікарня №1» та має діагноз: психічні та поведінкові розлади в результаті вживання алкоголю. З аналогічним діагнозом відповідачка перебуває на обліку у КЗ «Верхньодніпровська центральна районна лікарня «ДОР». 
На виконання рішення суду Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист про стягнення аліментів, який пред`явлено на примусове виконання та відкрито виконавче провадження. Інформацією з Єдиного реєстру боржників, сформованою 16 серпня 2025року, підтверджується, що стосовно ОСОБА_2 Верхньодніпровським відділом державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито чотири виконавчі провадження, в тому числі виконавче провадження №60321764 щодо стягнення аліментів /а.с.13/.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним старшим державним виконавцем Кравченко Є., аліменти ОСОБА_2 за період з дати початку стягнення аліментів (з 19 грудня 2018 року) по лютий 2025року включно не сплачені, заборгованість зі сплати аліментів становить 457 031,34грн /а.с.11-12/.
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025року у справі 173/994/25, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/128594997, було задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2018року по лютий 2025року у розмірі 450 124,34грн. 
У довідках Верхньодніпровського ліцею №5 Верхньодніпровської міської ради №165 та №166 від 17 березня 2025року зазначено, що ОСОБА_4 навчається в 7-Б класі, а ОСОБА_5 в 5-А класі Верхньодніпровського ліцею №5, мати учениць у вихованні дочок участі не бере (не спілкується з вчителями, не відвідує батьківські збори) /а.с.29-30/.
У довідці №111 від 07 серпня 2025року, виданій Відокремленим структурним підрозділом “Верхньодніпровський фаховий коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету”, зазначено, що батько здобувачки освіти ІІІ курсу денної форми здобуття освіти спеціальності “Облік і оподаткування” О-2023-31 групи самостійно виховує дочку ОСОБА_3 , за час навчання у коледжі, з 01 вересня 2023року і по теперішній час лише батько брав участь у вихованні дитини, мати жодного разу не цікавилася результатами навчання, не брала участі у вихованні дитини, жодним чином не комунікувала із закладом освіти /а.с.31/.
Комісією з захисту прав дитини Верхньодніпровської міської ради було розглянуто матеріали за заявою ОСОБА_1 щодо надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав його колишньої дружини та складено висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради від 23 липня 2025року №266 /а.с.20/, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.21/. У вказаному висновку зазначено, що комісією було досліджено надане заявником заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019року у справі №173/3051/18, відповідно до якого ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями та лікувалась від алкогольної залежності. Комісією встановлено, що з часу розірвання шлюбу всі діти проживають разом з батьком — ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з 2018року. Батько дітей повідомив, що мати дітей не відвідує, не приймає участі в їх вихованні, життям та здоров`ям дітей не цікавиться, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. Вивчивши подані матеріали комісія прийшла до висновку про визнання за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей. 
Судом першої інстанції під час розгляду справи в судовому засіданні було опитано малолітню ОСОБА_4 , яка пояснила, що мати зловживає спиртними напоями, вони до неї можуть прийти в гості, але лише тоді, коли вона твереза. Може їй телефонувати, але коли мати довго не відповідає на дзвінок, то це говорить про те, що вона вже випила. Гроші вона їм не дає, про себе вона нічого майже не розповідає. Останній раз бачила мати два дні тому, коли приходила до останньої. Раніше вона працювала, а зараз не працює, але повинна скоро поїхати на роботу. Батько піклується про них, також допомагає батькові бабуся. Вважає, що потрібно позбавити мати батьківських прав, так як мати не приймає участі у їх вихованні. 
Також, судом першої інстанції під час розгляду справи в судовому засіданні було опитано малолітню ОСОБА_4 , яка пояснила, що мати не сплачує аліменти, її потрібно позбавити батьківських прав, мати не виконує своїх батьківських обов`язків, не приходить до них. З матір`ю вона спілкується рідко, можуть лише один раз на місять поспілкуватись. Мати проживає окремо в будинку в м. Верхньодніпровську. У матері вони нічого не роблять, лише дивляться телевізор. Мати запитує про те, що відбувається в школі, може дати гроші, але рідко.
Повнолітня ОСОБА_3 , яка на момент звернення позивача до суду була неповнолітньою, в судовому засіданні пояснила, що проживає з батьком. Зазначила, що коли мати не вживає алкоголь, то дбає про дітей, проте під час вживання алкоголю не піклується про них, навіть коли вони хворіють або потребують допомоги. За дітьми здійснює догляд батько. Також додала, що якщо батька буде призвано до Збройних Сил України і діти залишаться з матір`ю, яка буде вживати алкоголь, сестри залишаться без належного догляду та харчування. За її словами навряд чи мати відмовиться від вживання алкоголю у майбутньому, оскільки сама зазначає, що може утримуватися від випивки максимум пів року, після чого ситуація повторюється, тривалість вживання може становити тиждень або місяць, тому мати слід позбавити батьківських прав. Наразі мати проживає з дідусем, про наявність судової справи обізнана.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини, але позивачем не доведено необхідність застосування такого заходу за обставин цієї справи, не доведено виняткових обставин для позбавлення матері батьківських прав та не підтверджено, що мати створює реальну загрозу для життя або здоров`я дітей. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до статті 51 Конституції України частин другої, третьої статті 5 Сімейного кодексу України (далі — СК України), сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, громадянського суспільства.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі – Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України, згідно якою мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;  3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
За змістом наведеної норми ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьків прав на виховання дитини, захист її інтересів та інших прав, які їм надані до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, та вирішальним для результатів розгляду даної справи будуть обставини, що характеризують ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 травня 2025року у справі № 645/1592/24 та від 24 лютого 2026року у справі №569/9402/23.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022року у справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 11 січня 2023року у справі №461/7447/17, від 06 вересня 2023року у справі №545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі “Мамчур проти України” (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Як було встановлено у заочному рішенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019року по справі №173/3051/18, дочки сторін мешкають разом з батьком — ОСОБА_1 , яким створено належні умови для розвитку та навчання дітей.
При цьому, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Ухвалюючи 09 квітня 2019року рішення у справі №173/3051/18 та визначаючи місце проживання дітей разом з батьком суд виходив з того, що це найбільше відповідатиме інтересам дітей та їх розвитку, батько дітей працює, виконує обов`язки щодо виховання та утримання дітей, цікавиться їх навчанням, поведінкою, духовним і фізичним розвитком, а мати дітей зловживає алкогольними напоями, неодноразово лікувалась від алкогольної залежності, але позитивний результат мав короткочасний характер, перебуває в лікарні на обліку з діагнозом: психічні та поведінкові розлади в результаті вживання алкоголю.
Крім того, встановлені в даній справі обставини також вказують на те, що ОСОБА_2 належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з закладами освіти, в яких навчаються дочки, зв`язок не підтримує, батьківські збори не відвідує, аліменти на утримання дітей не сплачує та має заборгованість зі сплати аліментів у значному розмірі.
Це підтвердили і опитані судом першої інстанції малолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та повнолітня ОСОБА_3 (яка на момент звернення позивача до суду з даним позовом була неповнолітньою), які повідомили суду, що мати зловживає спиртними напоями, належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в їх вихованні.
Проте, матеріали справи не містять достовірних та достатніх доказів у розумінні статей 79, 80 ЦПК України, які б вказували на повне нехтування матір`ю своїми батьківськими правами та обов`язками, а також втрату матір`ю зв`язку з дітьми.
Опитані судом першої інстанції діти сторін хоча і повідомили суду, що вважають за доцільне позбавити мати батьківських прав, але разом з цим пояснювали, що вони приходять в гості до матері тоді, коли вона твереза, з матір`ю хоча і рідко, але спілкуються, мати запитує у дітей про їх відносини у школі та іноді може дати гроші.
Під час розгляду справи ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом, не встановлено обставин втрати відповідачкою інтересу до дітей, небажання спілкуватись з ними, остаточного й свідомого ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач відповідних доказів суду не надав.
Несплата відповідачкою аліментів на утримання дітей та наявність заборгованості з їх сплати сама по собі, без встановлення причин їх несплати, умисної та винної поведінки відповідачки, спрямованої на ухилення від виконання обов`язку щодо утримання дітей, не може бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. 
Доводи позивача про наявність відкритого стосовно відповідачки кримінального провадження за частиною першою статті 164 КК України (ухилення від сплати аліментів на утримання дітей) доказами не підтверджені.
Не підтверджені належними та достовірними доказами також і доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка є хронічним алкоголіком. Окрім рішення суду у справі №173/3051/18, яке ухвалено 09 квітня 2019року, тобто більш ніж шість років тому, позивачем не надано документальних доказів зловживання відповідачкою алкогольними напоями, перебування на обліку у лікаря-нарколога.
Водночас, пояснення дітей про зловживання матір`ю алкогольними напоями самі по собі, без відповідного підтвердження медичними документами, не можуть підтверджувати встановлення ОСОБА_2 на теперішній час діагнозу «хронічний алкоголізм». 
Заразом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій щодо відсутності підстав для урахування висновку органу опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, з огляду на його необґрунтованість .
У зазначеному висновку відсутні дані, які об`єктивно характеризують відповідачку, стосунки, які склались між нею та дітьми, та дані щодо наявності з боку матері загрози для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку. У висновку відсутні відомості, які б свідчили про наявність виключних обставин для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. Органом опіки та піклування не було відібрано пояснень ОСОБА_2 щодо виконання батьківських обов?язків. Також, органом опіки та піклування не зазначено, чи вживались заходи органом опіки та піклування з метою покращення взаємовідносин матері та дітей. Зі змісту висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 вбачається, що такий висновок ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_1 та на обставинах, встановлених в заочному рішенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019року у справі №173/3051/18.
Згідно з положеннями частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини .
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.
Очевидно, що сімейні відносини мають "складний" характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про розрив кровних стосунків. Простої бездіяльності з боку батьків може бути недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити одного з батьків батьківських прав. З метою захисту найкращих інтересів дитини очевидно, що їй краще залишатися в сім`ї, з якою у неї вже склався відповідний зв`язок. Втім цього не завжди достатньо, щоб виправдати позбавлення батька всіх батьківських прав. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 січня 2026року по справі №708/1440/24.
Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який слід йти лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Проте, у спірних правовідносинах не встановлено, що відповідачка є тією особою, поведінка чи дії якої можуть нести загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку.
В матеріалах справи відсутні достатні та переконливі докази, що поведінку відповідачки в кращу сторону змінити неможливо.
Стороною позивача взагалі не надано жодних доказів, які б характеризували особистість матері дітей на момент звернення позивача до суду з даним позовом, особливості її характеру, стан здоров`я та ставлення до дітей.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Водночас, матеріали справи не містять доказів застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ чи органу опіки та піклування, притягнення до адміністративної відповідальності щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків тощо.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
Доводи позивача про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідатиме якнайкращим інтересам дітей сторін, також не доведені належними та допустимими доказами.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях матері, чого в ході судового розгляду не підтверджено.
Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вищевказаних норм права, не надані достовірні докази з приводу втрати матір`ю інтересу до дітей. Наявних у суду матеріалів справи було не достатньо для висновку про позбавлення батьківських прав матері.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 12 січня 2026року по справі №708/1440/24, від 02 грудня 2020року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019року у справі №300/908/17.
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав з урахуванням наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції надав належну та обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності та загалом дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність обставин, що визначені статтею 164 СК України, для позбавлення відповідачки батьківських прав. 
Тож, встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю та недоцільністю на теперішній час.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2025року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 14 квітня 2026року.

Судді: