ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
19.02.2026	Справа № 910/12521/25	

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Ягельської А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження 

справу № 910/12521/25
За позовом Компанії AKM GROUP-CZ, a.s.
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіамережі"
про захист ділової репутації

За участю представників сторін:
від позивача: Варічева Л.С.;
від відповідача: Шевцова Н.Р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Компанія AKM GROUP-CZ, a.s. звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернет Інвест" про захист ділової репутації, в якому просить суд:
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРНЕТ ІНВЕСТ" розмістити на сайті https://segodnya.novyny.live текст відповіді на поширену інформацію у статті: "МОУ закупило в чеської компанії гвинтівки втридорога та "відновлені" патрони - розслідування" (https://segodnya.novyny.live/mou-zakupilo-v-cheskii-kompaniyi-gvintivki-tavidnovleni-patroni-vtridoroga-rozsliduvannia-154174.html;
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРНЕТ ІНВЕСТ" забезпечити вільний доступ до відповіді на поширену інформацію, яка є предметом спору у даній справі, необмеженому колу осіб на сайті сайті https://segodnya.novyny.live під заголовком: Відповідь компанії АКМ GROUP-CZ, a.s. на інформацію, поширену у статті "МОУ закупило в чеської компанії гвинтівки втридорога та "відновлені" патрони - розслідування" протягом 2 років з моменту розміщення такої відповіді із одночасним розміщенням поряд з оригінальним матеріалом повідомлення про те, що інформація з цієї публікації стала предметом реалізації права на відповідь та розміщенням відповідного посилання на відповідь.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправні дії відповідача, пов`язані з розповсюдженням інформації негативного характеру про позивача на сайті в мережі Інтернет, а саме розміщення спотвореної дійсної інформації, викладення її неповно зі зміщеними акцентами, а також у спосіб, що викликає негативне ставлення читачів до компанії та шкодить діловій репутації останньої.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
17.10.2025 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, розглянувши яку суд дійшов висновку , що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунуто. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 відкрито провадження у справі № 910/12521/25 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, ураховуючи обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі. Підготовче засідання призначено у справі на 27.11.2025. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів та запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.
04.11.2025 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує.
Присутній у підготовчому засіданні 27.11.2025 представник позивача просив відкласти підготовче засідання та повторно витребувати у відповідача докази, зазначені в клопотанні, доданому до позовної заяви, оскільки відповідач витребувані судом докази не подав.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2025 відкладено підготовче засідання у справі на 11.12.2025. При цьому, суд зобов`язав виконати вимоги ухвали суду від 23.10.2025 та подати витребувані судом докази.
10.12.2025 на адресу суду від відповідача надійшла інформація на виконання ухвали суду від 23.10.2025, в якій зазначено, що ТОВ «Інтернет Інвест» надає послуги з реєстрації доменного імені «novyny.live», реєстрантом якого зазначено ТОВ «Медіамережі».
11.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, відповідно до якого на підставі ч. 2 ст. 48 ГПК України позивач просить суд замінити відповідача у справі №910/12521/25 - ТОВ «ІНТЕРНЕТ ІНВЕСТ» на належного відповідача - ТОВ «Медіамережі».
Присутній у підготовчому засіданні 11.12.2025 представник позивача просив задовольнити клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем.
Представник відповідача в засідання суду не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем задоволено. Замінено первісного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтернет Інвест" на належного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Медіамережі», у зв`язку з чим відкладено підготовче засідання у справі № 910/12521/25 на 22.01.2026. Зобов`язано відповідача у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати до суду відзив на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України. 
05.01.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів надіслання на адресу належного відповідача - ТОВ «Медіамережі», копії позовної заяви з доданими до неї доказами.
Крім того, 05.01.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує.
Присутній у підготовчому засіданні 22.01.2026 представник позивача зазначив, що подав до матеріалів справи усі документи та просив призначити справу до судового розгляду. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав. 
Ураховуючи відсутність будь-яких інших заяв і клопотань представників сторін, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.02.2026.
У судовому засіданні 19.02.2026 представники позивача підтримали вимоги та доводи позовної заяви, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Представники відповідачів заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.
У судовому засіданні 06.02.2025, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва 

УСТАНОВИВ:

21.02.2024 о 05:24 на сайті segodnya.novyny.live розміщена публікація під назвою «МОУ закупило в чеської компанії гвинтівки втридорога та "відновлені" патрони - розслідування» (посилання: https://segodnya.novyny.live/mou-zakupilo-v-cheskii-kompaniyi-gvintivki-ta-vidnovlenipatroni-vtridoroga-rozsliduvannia-154174.html).
Як вказує позивач, зазначена стаття, зокрема, містила інформацію щодо позивача, а саме: «Офіцер Збройних сил України, кавалер ордена Богдана Хмельницького III ступеню та колишній народний депутат Ігор Лапін розповів, що Міністерство оборони за завищеними цінами придбало у чеської компанії AKM Group-CZ 500 снайперських гвинтівок та "відновлені" патрони. Крім того, поліція заарештувала 39 млн доларів українських грошей на рахунку фірми. 
Про це Ігор Лапін написав у своєму блозі на OBOZ.UA у вівторок, 20 лютого. 
Закупівля зброї та патронів у чеської компанії 
Зі слів Лапіна, міністерство купило від чеського постачальника 500 гвинтівок CZ TSR калібру 308 WIN з дальністю стрільби від 500 до 800 метрів. Ці гвинтівки не були використані в жодній країні світу і не мали номера за каталогом НАТО. Військовий запевняє, що гвинтівки такого калібру не відповідають жодній тактичній потребі, і МОУ не координувало цю закупівлю зі снайперами ЗСУ. 
"Реально гвинтівки коштували 2 840 євро за одиницю і, навіть якщо додати витрати на транспортування, то виходить близько 7 000 євро переплати на всьому контракті. Або, якщо легше сприйняти - 3 500 000 євро чистого завищення ціни (70% від вартості для МОУ)", - зазначив Лапін. 
Гвинтівки, куплені за високими цінами. 
Він наголосив, що компанія AKM Group-CZ нещодавно втрапила в міжнародний скандал. Так, на тлі слідства в Чехії було арештовано 38,8 мільйона доларів, переказані їй з України. Попри ці обставини, упродовж 2023 року фірма активно укладала контракти з Міноборони та державними спецімпортерами. 
У червні 2023 року державний спецімпортер ГУР "Спецтехноекспорт" звернувся до Департаменту відомства з пропозицією постачання відновлених патронів калібру 8,6х70 мм виробництва компанії GetLoad.cz через відому AKM-GROUP CZ. Міноборони повідомило, що зазначені патрони не придатні для використання у військах, оскільки вони не лише цивільні і не бронебійні, але й відновлені. Однак "Спецтехноекспорт" повідомив, що такі патрони вже раніше поставлялися міністерству.».
Зазначена інформація, за твердженнями позивача, містить факт спотворення дійсної інформації, викладення її неповно, зі зміщеними акцентами, а також у такий спосіб, що викликає негативе ставлення читачів до компанії та паплюжить ділову репутацію АКМ GROUP-CZ, a.s., відтак, у позивача наявне право на захист своєї ділової репутації.
Отже, керуючись положеннями ч. 1 ст. 277 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму, позивач просить суд:
- зобов`язати відповідача розмістити на сайті https://segodnya.novyny.live текст відповіді на поширену інформацію у статті: "МОУ закупило в чеської компанії гвинтівки втридорога та "відновлені" патрони - розслідування" (https://segodnya.novyny.live/mou-zakupilo-v-cheskii-kompaniyi-gvintivki-tavidnovleni-patroni-vtridoroga-rozsliduvannia-154174.html);
- зобов`язати відповідача забезпечити вільний доступ до відповіді на поширену інформацію, яка є предметом спору у даній справі, необмеженому колу осіб на сайті сайті https://segodnya.novyny.live під заголовком: Відповідь компанії АКМ GROUP-CZ, a.s. на інформацію, поширену у статті "МОУ закупило в чеської компанії гвинтівки втридорога та "відновлені" патрони - розслідування" протягом 2 років з моменту розміщення такої відповіді із одночасним розміщенням поряд з оригінальним матеріалом повідомлення про те, що інформація з цієї публікації стала предметом реалізації права на відповідь та розміщенням відповідного посилання на відповідь.
Відповідач проти позову заперечує та зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Позивачем не доведено, що публікація відповідачем статті з інформацією, яка була до цього опублікована автором Ігорем Лапіним 20.02.2024 у інтернет-виданні, завдали шкоди діловій репутації позивача, у зв`язку із чим позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про інформацію", інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про інформацію", основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.
Статтею 4 Закону України "Про інформацію" передбачено, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень, а об`єктом інформаційних відносин є інформація.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію", кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію (стаття 7 Закону України "Про інформацію").
Статтею 27 Закону України "Про інформацію" передбачено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.
Згідно із статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. 
Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації, на переконання суду, повинен забезпечуватись баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
Частиною першою статті 94 ЦК України встановлено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.
Частиною другою статті 34 Господарського кодексу України передбачено, що дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.
Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Відповідно до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Тобто для розгляду даної категорії справ необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Позивачем до справи не надано належних і допустимих доказів, що поширена спірна публікація порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. 
Фактично позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на припущення щодо можливого сприйняття спірної публікації невизначеним колом осіб та використовує для цього мовні конструкції «загальне враження», «негативне ставлення», які є емоційними категоріями та оціночними судженнями, та не є юридичними доказами і конкретними твердженнями згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009р. № 1. 
Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів (позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена у постанові від 04.07.2024 у справі № 910/23597/17). 
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 910/17819/17, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.
Позивачем не наведено жодних доказів про те, що спірною статтею порушується його ділова репутація як юридичної особи, яка наділена господарською компетенцією, а також не наведено фактів, що поширення такої інформації призвело до небажаних негативних наслідків у його господарській діяльності.
Судом також ураховано відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів, які свідчать, що інформація викладена у спірній статті є недостовірною по відношенню до позивача.
Крім того, суд погоджується з доводами відповідача, що текст відповіді, яку позивач вимагає розмістити на сайті https://segodnya.novyny.live на поширену інформацію у статті: "МОУ закупило в чеської компанії гвинтівки втридорога та "відновлені" патрони - розслідування" (https://segodnya.novyny.live/mou-zakupilo-v-cheskii-kompaniyi-gvintivki-tavidnovleni-patroni-vtridoroga-rozsliduvannia-154174.html) містить прямі звинувачення на адресу третіх осіб - банківських установ ERSTE Bank та FIO-банк. 
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, спосіб захисту не може порушувати права осіб, які не залучені до справи. Зобов`язання відповідача опублікувати негативні твердження про банки зробить відповідача вразливим до нових дифамаційних позовів уже з боку цих фінансових установ. При цьому, позивач вимагає опублікувати текст обсягом у кілька сторінок, який містить цитування відкритих листів третіх осіб (Їржи Гинека) та технічні деталі, що не були предметом первинної статті.
Отже, за висновком суду, позивач не довів належними, допустимими та вірогідними доказами порушення його прав відповідачем.
Відсутність права на позов у матеріальному розумінні спричиняє прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).
У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано: 02.03.2026.

Суддя А.І. Привалов