Єдиний унікальний номер 341/292/26 
Номер провадження 2/341/444/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

30 березня 2026 року місто Галич
Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув заочно у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум-Фінанс»» до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
УСТАНОВИВ
Представниця Альховська І. Б. в інтересах ТзОВ «Фінансова компанія «Аксіліум-Фінанс»» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
У позові просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 26.04.2021 № Е07.00102.007941290 у розмірі 28674,11 грн та судові витрати.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 26.04.2021 № Е07.00102.007941290, у зв`язку з чим у неї виникла загальна заборгованість на суму 28674,11 грн, з яких: 13397,63 грн –заборгованість за тілом кредиту, 2,34 грн – заборгованість за процентами, 15274,14 грн – заборгованість за комісіями.
Ухвалою суду від 25.02.2026 відкрито провадження у справі і справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Судове засідання призначено на 25.03.2026. У судове засідання 25.03.2026 сторони не з`явились.
Представниця позивача у позові просить справу розглядати без її участі.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Ухвалу про відкриття провадження з датою судового засідання надіслано на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки, яку вона отримала 14.03.2026.
Таким чином, відповідачка належним чином повідомлена про час, дату і місце судового засідання. Проте, відзив на позовну заяву відповідачка не подала, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилала. Ходом розгляду справи не цікавилась. У судове засідання не прибула.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частина третя статті 223 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд прийняв рішення про заочний розгляд справи, оскільки відповідачка повідомлена належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавала, а у представниці позивача відсутні заперечення щодо заочного розгляду справи.
Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
26.04.2021 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування № Е07.00102.007941290 (далі – Кредитний договір, Договір) (а. с. 16).
Згідно з п. п. 1.2-1.4 Договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: сума кредиту: 20450,0 грн, процентна ставка та тип % річних: 0,01 %, фіксована, строк кредиту: 24 місяці.
Відповідно до п. 1.5 Договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості», комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку сплачуються згідно з діючиими тарифами банку. 
Дата повернення кредиту 26.04.2023 (п. 1.6). 
Згідно з п. 1.7 Договору банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 18658,76 грн на рахунок НОМЕР_1 позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк».
Страховий внесок позичальника – 9,6 %, від 18658,76 грн, тобто 1791,24 грн (п. 2.1 Договору).
Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту: дата видачі кредиту: 26.04.2021; дата повернення кредиту: 26.04.2023; сума кредиту за договором: 20450,0 грн; проценти за користування кредитом: 2,31 грн; платежі за додаткові послуги: за обслуговування кредитної заборгованості – 19092,12 грн, послуги страховика – 1791,24 грн; реальна річна процентна ставка: 100,8090973; загальна вартість кредиту: 41335,67 грн (а. с. 17).
До Договору надано паспорт споживчого кредиту (Додатку № 1) з аналогічними умовами кредитування (а. с. 16 зворот).
Згідно з копіями ордерів-розпорядження № 1 та № 2 підтверджується перерахування коштів 26.04.2021 у загальному розмірі 20450,0 (а. с. 17 зворот), з яких відповідачка перерахувала 1791,24 грн як плату за страховий платіж.
Згідно з даними наданої Банком виписки по рахунку за період з 26.04.2021 до 16.12.2025 підтверджується, що відповідачка отримала кредитні кошти у сумі 20450,0 грн, протягом 2021-2022 років періодично здійснювала погашення кредитної заборгованості на загальну суму 16440,46 грн, з яких частину направлено на погашення заборгованості за тілом кредиту (а. с. 18).
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором від 26.04.2021 № Е07.00102.007941290 станом на 16.12.2025 загальна заборгованість становить 28674,11 грн, з яких: 13397,63 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2,34 грн – заборгованість за процентами, 15274,14 грн – заборгованість за комісіями (а. с. 15 зворот).
16.12.2025 між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Аксіліум-Фінанс»» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за Договором (а. с. 11-14).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 16.12.2025 № 1 до ТзОВ «Фінансова компанія «Аксіліум-Фінанс»» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором у загальному розмірі 28674,11 грн, з яких: 13397,63 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2,34 грн – заборгованість за процентами, 15274,14 грн – заборгованість за комісіями (а. с. 15).
26.01.2026 позивач надіслав відповідачці досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, відповідно до якої станом на 16.12.2025 заборгованість за вищевказаним Кредитним договором становить 28674,11 грн (а. с. 19). 
Дані щодо виконання боржницею вказаної вимоги відсутні.
Надаючи правову оцінку установленим у справі обставинам та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У частині 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Приписами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно з частиною першою та другою статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Так, у Договорі містяться конкретні умови використання коштів, зокрема відсоткові ставки, з якими відповідачка ОСОБА_1 ознайомилась і які прийняла шляхом підписання відповідного Договору, отримання коштів, часткового виконання зобов`язань.
Отже, суд установив, що відповідачка була ознайомлена з указаними у вищевказаному Договорі умовами користування кредитними коштами і на них погодилась, тривалий час виконувала свої зобов`язання за Договором.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 514 ЦК України установлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Таким чином, право вимоги за Договором від АТ «Ідея Банк» перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Аксіліум-Фінанс»» на підставі договору факторингу від 16.12.2025 № 1.
Ураховуючи викладене, суд установив, що позов обґрунтований невиконанням з боку ОСОБА_1 умов Договору від 26.04.2021 № Е07.00102.007941290, у зв`язку з чим їй ще первісним кредитором сформовано загальну заборгованість за цим Договором на суму 28674,11 грн, з яких: 13397,63 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2,34 грн – заборгованість за процентами, 15274,14 грн – заборгованість за комісіями.
Розмір заборгованості позивач обґрунтував наданими письмовими доказами: зокрема копією Договору, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту, копіями ордерів-розпорядження № 1 та № 2, копією договору факторингу від 16.12.2025 № 1, випискою, довідкою-розрахунком заборгованості тощо.
Водночас ОСОБА_1 відзиву, будь-яких пояснень чи доказів, які б спростовували вимоги позову, суду не надала.
Суд установив, що за умовами Договору відповідачка отримала кредитні кошти у сумі 20450,0 грн, користувалась ними, протягом 2021-2022 років періодично здійснювала погашення заборгованості, проте усієї суми тіла кредиту і нарахованих за користування коштами процентів відповідно до Договору не сплатила.
Належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів за Договором та процентів за користування кредитом відповідачка не надала.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що заборгованість на підставі Договору в частині тіла кредиту у розмірі 13397,63 грн та процентів у розмірі 2,34 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
З огляду на принцип змагальності та відсутність будь-яких доказів, які б спростовували обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення в частині стягнення 13399,97 грн.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, також, просив стягнути заборгованість за комісіями у сумі 15274,14 грн.
Вирішуючи спір у цій частині, суд виходить з наступного.
Умовами п. 1.5 Договору передбачено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості», комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку сплачуються згідно з діючими тарифами банку.
Відсутні будь-які докази, що підтверджують підстави нарахування комісійної винагороди за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інших комісій за відкриття і ведення рахунку, які сплачуються згідно з діючими тарифами банку.
Тоді як жодних комісій як обов`язок позичальниці перед Банком у Договорі (щомісячних платежах) не передбачено.
Не пояснює і не обґрунтовує свого права на стягнення комісії з відповідачки, розмір такої комісії, і позивач у позовній заяві, що є його процесуальним обов`язком.
Суд зазначає, що сама лише фіксація у довідці-розрахунку заборгованості чи в документах договору факторингу наявності заборгованості «за нарахованими і не сплаченими комісіями» на суму 15274,14 грн є неналежним доказом наявності такої заборгованості у відповідачки за Договором.
Відсутні будь-які докази 
Оскільки умовами Договору не передбачено права кредитодавця на отримання комісій, заявлений до стягнення її розмір на суму 15274,14 грн взагалі не обґрунтований позивачем належними доказами, які правові підстави нарахування такої комісії, також, не обгрунтовано, то суд не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині.
Своєю чергою, якщо заявлена до стягнення у межах позовних вимог сума 15274,14 грн є передбаченою Кредитним договором «платою за обслуговування кредитної заборгованості» відображеною у пункті 5 Паспорта споживчого кредиту, то, на переконання суду, для стягнення з відповідачки цієї суми коштів теж немає правових підстав, з огляду на таке.
Відповідно до положень частин першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у чинній на час укладення Договору редакції) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» установлено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язанні з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахункове-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». На це вказав Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
Оцінюючи зміст положень пункту 1.5 Договору, який передбачає обов`язок відповідачки здійснювати щомісячно плату за обслуговування кредитної заборгованості, суд констатує, що така плата, фактично, установлена за надання Банком послуг, які передбачено частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». 
При цьому будь-які докази того, що відповідачка зверталась до Банку частіше одного разу на місяць із запитами про отримання відповідної інформації, зверталась із такими запитами взагалі, до позову не надано.
Таким чином, на переконання суду, нарахована у цьому спорі і визначена у п. 1.5 Договору щомісячна плата за обслуговування кредитної заборгованості (п. 5 Паспорта споживчого кредиту), не є платою за реальні супутні послуги, а є завуальованими додатковими процентами.
З огляду на викладене, суд визнає положення п. 1.5 Договору нікчемними і не вбачає підстав для стягнення з відповідачки 15274,14 грн як плати за обслуговування кредитної заборгованості.
Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,0 грн, суд зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19).
Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються копією договору про надання правничої допомоги від 06.01.2026, укладеним між ТзОВ «Фінансова компанія «Аксіліум-Фінанс» та адвокатом Альховською І. Б., копією акта наданих послуг від 12.01.2026 № 1 до договору про надання правничої допомоги від 06.01.2026 на суму 6000,0 грн, копією ордера про надання правничої допомоги, копією свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю (а. с. 6, 20).
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило.
Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2803,92 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1244,19 грн (а. с. 5).
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 128, 141, 178, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-274, 279-280, 284, 354, 355 ЦПК України, суд
ухвалив
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум-Фінанс»» до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум-Фінанс»» заборгованість за кредитним договором від 26.04.2021 № Е07.00102.007941290 у розмірі 13399,97 грн, з яких: 13397,63 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2,34 грн – заборгованість за процентами.
У іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум-Фінанс»» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1244,19 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум-Фінанс»» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1244,19 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст рішення складено 30 березня 2026 року.
Учасники:
позивач – товариствоо з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум-Фінанс»», місцезнаходження: вул. Академіка Лазаренка Є., 4, кабінет 4, м. Львів, код ЄДРПОУ 43231894;
відповідачка –  ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
  Суддя	Микола МЕРГЕЛЬ