Дата документу 13.04.2026 Справа № 336/6572/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 336/6572/25  Пр. № 22-ц/807/165/26 	Головуючий у 1-й інстанції Худіна О.О.  Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Кочеткової І.В., Онищенка Е.А. 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2025 року у справі за позовом КОЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (надалі – КОНЦЕРН «МТМ») до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2-11), в якому просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1  на користь позивача заборгованість за фактично надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.10.2015 року по 31.03.2025 року на загальну суму 39753,47 грн., від сплати якої відповідачі у добровільному порядку ухиляються, а також стягнути з ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Худіну О.О. (а.с.28). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.38-39) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач  ОСОБА_1 подала відзив суду першої інстанції на вищезазначений позовом позивача із додатками копіями квитанцій, якими підтверджує часткову сплату заборгованості (а.с. 141-150), в якому просила позовні вимоги заявлені до  ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а суму заборгованості та судові витрати стягнути в повному обсязі з ОСОБА_3 та в обґрунтування якого зазначала, що вона є співвласником 1/3 вказаної квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; частково сплачує заборгованість, як співвласника за 1/3 частину квартиру, оскільки інший співвласник не виявляє бажання спілкуватись та вирішувати питання щодо несення витрат на утримання спільного майна, а при зустрічі виникає конфлікт.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2025 року (а.с.56-59) позов позивача у цій справі задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ),  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» (ЄДРПОУ – 32121458) заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 39753,47 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ),  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» (ЄДРПОУ – 32121458) судовий збір в сумі 2422,40 грн. 

Позивач КОНЦЕРН «МТМ» та відповідач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач  ОСОБА_1 в особі представника Новікова І.О. у своїй апеляційній скарзі (а.с.64-67) просила рішення суду першої інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до Заводського районного суду м. Запоріжжя, стягнути з позивача на її користь судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 
В автоматизованому порядку (а.с.73) для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Онищенка Е.А. Ухвалою апеляційного суду від 06.10.2025 року (а.с.74) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 16.10.2025 року (а.с.77). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 17.10.2025 року (а.с.78), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.79). Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн., у цій справі ціна позову 39753,47 грн. – а.с.2), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
КОНЦЕРН «МТМ», як позивач, подав апеляційному суду письмові пояснення на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача ОСОБА_1 у цій справі (а.с. 93-103). 
Інший відповідач ОСОБА_3 не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача ОСОБА_1 у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, відпустка судді-доповідача у період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року включно (довідка – а.с.104).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 в особі представника Новікова І.О. у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України). 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 264, 265, 279, 352, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.
Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , які надаються КОНЦЕРНОМ «МТМ» шляхом укладання типового індивідуального договору №4592362 від 01.11.2021 року з відповідачами.
Вищевикладене підтверджується: - довідкою щодо заборгованості (а.с. 22), - розрахунком заборгованості за особистим рахунком № НОМЕР_3 (а.с. 23-26).
З довідки щодо заборгованості та розрахунку заборгованості вбачається, що у ОСОБА_3 та   ОСОБА_1 за період з 01.10.2015 року по 31.03.2025 рік виникла заборгованість за використання теплової енергії та послуг з надання гарячої води, у сумі 39753,47 грн.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
За пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання. Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини 2 статті 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
КОНЦЕРН «МТМ» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання у м. Запоріжжі. Відповідачі користуються вказаними послугами, чим підтвердила свою згоду на отримання вказаних послуг, що і призвело до виникнення між нею та позивачем договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством.
Постановою КМУ №1022 від 08.09.2021 року внесено зміни до Постанови Кабінету міністрів Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії № 830 від 21.08.2019 року, у тому числі, щодо публічних договорів приєднання. Відповідно до ч.5. ст.13 Закону №2189, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Вимогами статті 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. 
З довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, з розрахунку суми позову вбачається, що за даною адресою в період з 01.10.2015 по 31.03.2025 рік нарахована загальна заборгованість в розмірі 39753,47 грн. 
Враховуючи вище зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги КОНЦЕРНУ «МТМ» до відповідачів у цій справі підлягають задоволенню у повному обсязі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Оскільки апеляційним судом встановлено, що хоча квартира АДРЕСА_2 дійсно відноситься до Заводського району м. Запоріжжя, а не Шевченківського (ст. 82 ч. 3 ЦПК – інформація в загальному доступі в Інтернет; мають місце одночасно дві підсудності цієї справи, які співпадають за вищезазначеною адресою саме Заводському районному суду м. Запоріжжя: 1) ст. 27 ЦПК України (Підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача – а.с. 39 – згідно з відповіддю Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 17.07.2025 року ОСОБА_1 з 16.11.1995 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та 2) ст. 30 ЦПК України (Виключна підсудність: позови … з приводу нерухомого майна – за місцезнаходженням майна), при цьому виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України) має пріоритет над підсудністю (ст. 27 ЦПК України). 
Проте, в силу вимог ст. 378 ч. 2 ЦПК України (Підстави для скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю) справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 у судове засідання на розгляд цієї справи не з`являлась (зміст оскаржуваного рішення та протокол суду першої від 08.09.2025 року - а.с. 154- 159) та у своєму відзиві на позов позивача у цій справі у суді першої інстанції (а.с. 141-150) взагалі незаявляла про непідсудність цієї справи Шевченківськомурайонному суду м. Запоріжжя, а заперечувала лише по суті позовних вимог КОНЦЕРНУ «МТМ», та вперше про непідсудність цієї справи заявила лишев апеляційному суді в її вищезазначеній апеляційній скарзі (а.с.65).
В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює у цій справі на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом… (ст. 5 ч. 1 ЦПК України). Апеляційний суд в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України не може переглядати процесуальне питання, яке суд першої інстанції у цій справі не розглядав.
При вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи, в апеляційного суду відсутні підстави, передбачені ст. 378 ЦПК України для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі з направленням справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Щодо інших доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 по суті позовних вимог позивача, то вони дублюють доводи її заперечення проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції (відзив відповідача ОСОБА_1 на позов позивача - а.с. 141-150)  і не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Позивачем при подачі вищезазначеного позову до відповідачів до суду були враховані в вищезазначений період нарахування заборгованості (а.с.23-26), у тому числі всі вищезазначені платежі відповідача ОСОБА_1 (надані суду першої інстанції останньою квитанції - копії а.с. 143-149). Належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною відповідача ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.
В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог… Відповідач  ОСОБА_1  будь-яких зустрічних позовних вимог до позивача у цій справі (проведення перерахунку заборгованості з урахуванням часток співвласників тощо) не заявляла. 
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідачів, та зокрема відповідача   ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідачі, та зокрема відповідач  ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів суду першої інстанції в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування останнього, зокрема в частині саме належності відповідачам вищезазначеної квартири на праві спільної часткової власності взагалі та зокрема у вищезазначений період нарахування заборгованості, і, відповідно, неможливості солідарного стягнення вищезазначеної заборгованості на користь позивача з двох відповідачів у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача  ОСОБА_1 . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повній та всебічній перевірці законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача   ОСОБА_1 , зокрема витребував в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України у цій справі із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підтвердження наявності у відповідача  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності. Проте, остання свого підтвердження у цій справі не знайшла, оскільки згідно із відповіддю з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 2594436 від 13.04.2026 року (а.с. 105) за відповідачем  ОСОБА_1  (за повним співпадінням) зареєстровано право власності лише на іншу квартиру     
АДРЕСА_3 е може бути прийнятий до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України, наданий вперше у цій справі лише апеляційному суду і лише технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 (копія а.с. 68-69), лише з реєстровим № ТОВ «ЗМБТІ» від 23.01.1995 року (не є актуальним), який дійсно містить інформацію щодо 3 (трьох) співвласників квартири у рівних частках (по 1/3 частині) кожний: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,  ОСОБА_1 , проте, який не є правовстановлюючим документом на цю квартиру взагалі, та який не був наданий суду першої інстанції у цій справі відповідачем   ОСОБА_1 саме на власний розсуд останньої, оскільки відповідач  ОСОБА_1  не надала апеляційному суду у цій справі взагалі доказів неможливості ненадання останнього саме суду першої інстанції у цій справі та саме з незалежних від неї (об`єктивних поважних) причин. 
Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові 13.03.2019 року у справі ЄУН № 521/3743/17 – ц (ст. 263 ч. 4 ЦПК України), кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежного від того, хто здійснює фактичні дії спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети, той із співвласників, який сплатив кошти за послуги, спрямовані на утримання спільного майна, в подальшому може пред`явити іншому із співвласників вимогу про стягнення в порядку регресу коштів, сплачених на утримання квартири у відповідності до його частки у спільному майні. 
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони відповідача  ОСОБА_1  не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. 
Також, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України, було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі, або ж його зміни. 
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок КОНЦЕРНУ «МТМ» будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити  ОСОБА_1  її право у подальшому у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи вирішувати питання з позивачем про відкриття їй в установленому законом порядку окремого особового рахунку по оплаті послуг позивача.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 13.04.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В. 	Онищенко Е.А.