ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1559/26 Справа № 183/7785/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 53 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»
на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року у складі судді Городецького Д.І.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування завданої моральної шкоди,- 

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що починаючи з 10 січня 2023 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді інженера лісових культур відокремленого підрозділу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» - Філії «Новомосковське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
На підставі наказу від 20 червня 2023 року № 256-К його було звільнено з роботи з 28 червня 2024 року у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, проте, на підставі рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року у справі № 183/7249/24, його поновлено на роботі.
Зазначає, що Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області 15 квітня 2025 року у справі № 183/7249/24 проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду, при проголошенні рішення був присутнім представник Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», який має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, згідно картки руху документу – рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року у справі №183/7249/24, надійшло до електронних кабінетів сторін в ЄСІТС 16 квітня 2025 року о 18:57 годин.
15 травня 2025 року Філією «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» видано наказ № 144-К, про поновлення його на посаді провідного інженера з лісових культур Відділу відтворення лісів з 28 червня 2024 року.
Оскільки з боку відповідача допущено затримку виконання рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року про поновлення його на роботі, наявні підстави для стягнення з відповідача сум середнього заробітку за час затримки за період з 16 квітня 2025 року по 14 травня 2025 року в розмірі 19124,70 грн.
Крім того, позивач відповідача йому завдано моральна шкода, яка полягає у тому, що відповідачем було грубо порушене його право на працю та поновлення на роботі, що призвело до моральних страждань, душевних переживань, посиленням тривоги, зневірою, негативними думками за своє майбутнє, неможливість забезпечити собі та свої сім`ї належний рівень життя. Грубе порушення відповідачем трудових прав змінило його звичний ритм життя, вимагало від нього додаткових заходів та зусиль для організації свого життя, у тому числі змушує звертатися до суду, яку оцінив у 200000,00 грн.
Враховуючи вище викладене, вимушений звернутися до суду за захистом свої прав та просити суд стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою виконання рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року у справі № 183/7249/24 в частині поновлення його на роботі у розмірі 19124,70 грн. та стягнути моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав у розмірі 200000,00 грн.
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 квітня 2025 року по 14 травня 2025 року у розмірі 19124,70 грн. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 3000,00 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь держави судові витрати у розмірі 1211,20 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки наказ про поновлення на роботі не було винесено своєчасно, позивач не був допущений до роботи з вини роботодавця, при винесенні наказу про поновлення на роботі від 15 травня 2025 року відповідачем не вирішено питання про виплату середнього заробітку за затримку виконання рішення суду, яка становить 21 робочий день за період з 16 квітня 2025 року по 14 травня 2025 року та складає 19124,70 грн., а тому наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є доведеними та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, з урахуванням принципу розумності і справедливості, дійшов висновку про стягнення в рахунок компенсації моральної шкоди суми у розмірі 3000,00 грн.
Не погодившись з таким рішення суду, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року у справі № 183/7249/24 в частині поновлення позивача на роботі не було допущено до негайного виконання, лише додатковим рішенням цього ж суду від 22 травня 2025 року, яке доставлено до електронного кабінету підприємства лише 22 травня 2025 року, в той час як поновлення позивача на роботі мало місце 15 травня 2025 року, а тому заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку не можуть вважатися обґрунтованими. Суд першої інстанції не звернув належної уваги, що ОСОБА_1 був поновлений на роботі на посаду інженера лісових культур у філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України», яка з 01 липня 2024 року припинила свою господарську діяльність та 05 серпня 2024 року була закрита, про що здійснено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, всі функції філії «Новомосковське лісове господарство» були передані до філії «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України», яке є відокремленим структурним підрозділом ДП «Ліси України» без права юридичної особи, то питання про поновлення на роботі ОСОБА_1 саме у філію «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України» вимагало додаткового узгодження з Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України», що зайняло деякий час та є поважною причиною неможливості негайно поновити позивача на роботі. Окрім того, вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, а матеріали справи такових не містять на підтвердження сукупності необхідних складових для притягнення підприємства до цивільної відповідальності, а саме щодо стягнення моральної шкоди.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10 січня 2023 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи у відокремленому підрозділі Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» - Філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на посаді інженера лісових культур.
На підставі наказу від 20 червня 2024 року № 256-К ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 28 червня 2024 року у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 та копією наказу від 20 червня 2024 року № 256-К.
15 квітня 2025 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення у справі № 183/7249/24 за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» про поновлення на роботі, яким позов ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» про поновлення на роботі. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаду інженера лісових культур філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 28 червня 2024 року. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 червня 2024 року по 28 грудня 2024 року за 130 робочих дні, у розмірі 118391,00 грн. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2422,40 грн. В іншій частині позову відмовлено.
22 травня 2025 року Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалене додаткове рішення у вищевказаній справі № 183/7249/24/, яким стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2024 року по 15 квітня 2025 року за 77 робочих днів, у розмірі 70123,90 грн., витрати на правову допомогу у сумі 6000,00 грн. та допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. 
15 травня 2025 року філією «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», видано наказ № 144-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » про поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного інженера з лісових культур Відділу відтворення лісів з 28 червня 2024 року.
У відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Так, учасники справи в суді першої інстанції не оспорювали та визнали, що за період з 16 квітня 2025 року по 14 травня 2025 року ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата, у зв`язку з чим, зазначені обставини не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Згідно довідки філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 920,70 грн. 
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Статтею ст. 21 КЗпПУ визначено, що: трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Згідно вимог ст. 236 КЗпП України, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Статтею 93 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.
На підставі ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.
Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Стаття 21 Закону України «Про оплату праці» визначає, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.
Згідно п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, перелічених у підпунктах а) – й), в тому числі у випадку оплати вимушеного прогулу (підпункт з) пункту 1).
В абзаці 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати закріплено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чини законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як підрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської від 15 квітня 2025 року у справі № 183/7249/24 ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді інженера лісових культур філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 28 червня 2024 року.
Так, дійсно, у рішенні суду не внесено примітку про те, що рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, однак це не звільняє роботодавця (власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним органу, незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання) від обов`язку винести наказ про поновлення на роботі та допустити працівника до роботи.
Стаття 235 КЗпП України є нормою прямої дії для роботодавця, та входить до норм КЗпП України, які встановлюють обов`язки роботодавця, і їх дотримання є обов`язковим.
У розумінні положень ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Згідно правових висновків Верховного суду, висловлених у постанові від 24 січня 2019 року у справі № 760/9521/15-ц, негайне виконання судового рішення полягає у тому, що воно набуває властивостей здійснення і полягає виконанню не тільки з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а й негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Таким чином, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», після проголошення рішення суду повинно було негайно видати наказ про поновлення позивача на роботі.
Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, згідно картки руху документу – рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 ркоу у справі № 183/7249/24, надійшло до електронних кабінетів сторін в ЄСІТС 16 квітня 2025 ркоу о 18:57 годин.
Оскільки до електронного кабінету Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» рішення суду від 15 квітня 2025 року надійшло в ЄСІТС 16 квітня 2025 року о 18:57 годин, тобто, після закінчення робочого дня підприємства, останнє повинно було видати наказ про поновлення на роботі ОСОБА_1 на наступний робочий день – 17 квітня 2025 року та допустити останнього до роботи.
Наказ про поновлення позивача на роботі не був винесений у визначений законодавством строк, лише 15 травня 2025 року філією «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», видано наказ №144-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », відповідно до якого ОСОБА_1 поновлено на посаді провідного інженера з лісових культур Відділу відтворення лісів з 28 червня 2024 року.
Таким чином, ОСОБА_1 за період з 16 квітня 2025 року по 14 травня 2025 року не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата, затримка становить 21 робочий день.
Розмір середнього заробітку становить 910,70 грн., у зв`язку з чим, середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі складає 19124,70 грн. (910,70 х 21 робочий день).
На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки суд вірно з`ясувавши предмет позову, фактичні обставини справи, а також у повній мірі вивчивши надані докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, дійшов висновку про те, що наказ про поновлення на роботі не було винесено своєчасно, позивач не був допущений до роботи з вини роботодавця, та при винесенні відповідного наказу про поновлення на роботі, не вирішено питання про виплату середнього заробітку за затримку виконання рішення суду, яка становить 21 робочий день та складає 19124,70 грн.
Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Так, приписами ст. 23 ЦК України визначено, що: 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
З урахування того, що в рамках даної справи ОСОБА_1 довів наявність спричинення йому моральної шкоди, наявність протиправної поведінки Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», яка полягає у невиконанні вимог Конституції України, Кодексу законів про працю України щодо поновлення позивача на роботі на підставі рішення суду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та її результатом - моральною шкодою, довів наявність вини відповідача, як завдавача моральної шкоди.
Діями Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що відповідачем не було видано відповідного наказу про поновлення на роботі позивача, останній не був допущений до роботи, йому не виплатили належних грошових сум, у свою чергу побавило позивача можливості працювати, отримати заробітну плату за виконану ним роботу, та як наслідок - призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків позивача та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції з урахуванням принципу розумності і справедливості, враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача та обставин даної справи та дійшов до правильного висновку, з яким погоджу\ться колегіфя суддів, про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року у справі № 183/7249/24 в частині поновлення позивача на роботі не було допущено до негайного виконання, та лише додатковим рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2025 року було допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі, яке було доставлено до електронного кабінету підприємства лише 22 травня 2025 року, в той час як поновлення позивача на роботі мало місце 15 травня 2025 року, а тому заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку є безпідставними, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у розумінні положень ст. 235 КЗпП України, рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що ОСОБА_1 був поновлений на роботі на посаду інженера лісових культур саме у філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України», яка з 01 липня 2024 року припинила свою господарську діяльність та 05 серпня 2024 року була закрита, про що здійснено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, всі функції філії «Новомосковське лісове господарство» були передані до філії «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України», яке є відокремленим структурним підрозділом ДП «Ліси України» без права юридичної особи, то питання про поновлення на роботі ОСОБА_1 саме у філію «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України» вимагало додаткового узгодження з Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України», що зайняло деякий час та є поважною причиною неможливості негайно поновити позивача на роботі, є безпідставними, оскільки Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» має статус юридичної особи, а його структурні підрозділи Філія «Новомосковське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Філія «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» не мають статусу юридичної особи та є структурним підрозділом, а відповідальність за виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача покладається саме на юридичну особу - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, а матеріали справи такових не містять на підтвердження сукупності необхідних складових для притягнення підприємства до цивільної відповідальності, а саме щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки підприємством порушено права позивача, які виразились у невиконанні вимог Конституції України, Кодексу законів про працю України щодо поновлення позивача на роботі на підставі рішення суду, що свідчить про наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою підприємства та її результатом, чим завдана моральна шкода позивачу, яка підлягає відшкодуванню й вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд виходив із принципу розумності, виваженості, справедливості та конкретних обставини у справі.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» - залишити без задоволення.
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 17 лютого 2026 року
Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна