ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.03.2026  	Справа №607/22984/25 Провадження №1-кп/607/630/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши в залі суду в місті Тернополі під час відкритого судового засідання обвинувальний акт в кримінальному провадженні №12025210000000675 про обвинувачення
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тернопіль, українки, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, пенсіонерки, неодруженої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и в :
15 вересня 2025 року близько 18 год. 10 хв. водій ОСОБА_4 , керувала технічно справним автомобілем Dacia Sandero р.н. НОМЕР_1 та рухалася вулицею С. Короля м. Тернополя, лівою смугою транспортного потоку в напрямку с. Підгородне. Під час руху водій ОСОБА_4 , в порушення вимог пунктів 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення поняття «дорожні умови», «дорожня обстановка», «перевага», «пішохідний перехід») Правил дорожнього руху, не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну і не обрала такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Внаслідок цього і в порушення п. 2.3 «б», «д» ПДР водій ОСОБА_4 , продовжуючи такий рух та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований на вул. С. Короля в м. Тернопіль та який позначений дорожніми знаками 5.38.1-5.38.2 ПДР та дорожньою розміткою 5.14.2 (червоно-білого кольору) не була уважна, належно не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну. В цей час пішохід ОСОБА_7 діючи відповідно до ПДР переходила, в темпі повільної ходьби, проїзну частину дороги вул. С. Короля, вищезазначеного пішохідного переходу, в напрямку справа наліво по ходу руху автомобіля Dacia Sandero р.н. НОМЕР_1 . В порушення п. 18.1 ПДР України водій ОСОБА_4 , при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_7 , не зупинилася, щоб надати дорогу пішоходу, а створила їй небезпеку. Своїми діями, які не відповідали вимогам вищевказаних пунктів ПДР, ОСОБА_4 , не забезпечила безпеку дорожнього руху та поставила себе в такі умови, що не надала дорогу пішоходу та скоїла наїзд керованим автомобілем Dacia Sandero р.н. НОМЕР_2 , в межах нерегульованого пішохідного переходу на ОСОБА_7 . В результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у виді забиття головного мозку середнього ступеню субарахноїдальних крововиливів (між павутинною і м?якою мозковими оболонками) по ходу борозен обох лобових, скроневих, тім?яних та потиличних часток обох півкуль головного мозку; із зовнішніх ушкоджень відмічені - садно лобової ділянки голови справа, «гематома» та забиття м?яких тканин у виді набряку лівої виличної ділянки, що поширюється на обидві лобові ділянки та повіки, рани обличчя (без вказання локалізації); закриту травму грудної клітки у виді забиття обох легень; закриту травму поперекового відділу хребта - переломи поперечних відростків лівих першого та 2-го і 5-го правого хребців, крижової кістки справа; забиття лівої нирки, які за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння належать до тяжких. Порушення водієм ОСОБА_4 , вимог п.18.1 ПДР перебуває у прямому причинному зв?язку з настанням ДТП та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Допитана під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнала повністю, щиро розкаялася та суду пояснила, що 15 вересня 2025 року близько 18 год. 10 хв., керувала автомобілем Dacia Sandero р.н. НОМЕР_1 та рухалася вулицею С. Короля м. Тернополя, лівою смугою транспортного потоку в напрямку с. Підгородне. Під час руху не була уважна, не зупинилася перед пішохідним переходом, щоб надати дорогу пішоходу, яку вона не помітила та відповідно здійснила наїзд на потерпілу ОСОБА_7 .
Обвинувачена ОСОБА_4 , визнавши свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодилася зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовилася від їх дослідження під час судового розгляду. 
Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачена та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує її дії за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винної, її вік, сімейний стан та стан здоров`я, раніше не судимої, щиро розкаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодувала потерпілій заподіяну шкоду, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. При цьому суд при призначенні покарання керується вимогами передбаченими ч.1 ст.69 КК України, згідно якої за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. 
Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Таким чином, суд, окрім наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання з урахуванням особи винної, також враховує і інші обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій, зокрема її вік, стан здоров`я, статус пенсіонера, позитивну характеристику з місця проживання, дружні відносини обвинуваченої із потерпілою, повного відшкодування потерпілій заподіяної шкоди, те, що обвинувачена раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності. Також, суд враховує відношення обвинуваченої до вчиненого нею кримінального правопорушення, визнання вини у вчиненому, оцінки негативно своїх дій та запевнення суду про прагнення стати на шлях виправлення, обіцянки не допускати в майбутньому вчинення правопорушень. Враховуючи викладене, суд за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, при визначенні міри покарання за ч.2 ст.286 КК України, вважає за можливе застосувати ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті обвинувачення та визначеного ст.53 КК України, у виді штрафу в дохід держави.
Питання речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.
З обвинуваченої підлягають стягненню в дохід держави процесуальні витрати за проведені судові експертизи.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.370,374 КПК України, Суд,– 

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі три тисячі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 52.700,00 (п`ятдесят дві тисячі сімсот) гривень.
Стягнути з засудженої ОСОБА_4 в користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз на загальну суму 17.828,00 грн.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.09.2025 року у справі 607/19328/25 в кримінальному провадженні №12025210000000675 від 16.09.2025 року – скасувати.
Речові докази, а саме: автомобіль «Dacia Sandero» р.н. НОМЕР_1 – повернути ОСОБА_4 , після вступу вироку в законну силу.
На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя	ОСОБА_1