Справа № 502/114/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
у складі:
головуючого – судді Масленикова О.А.,
за участю:
секретаря судового засідання – Скрипкіної А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом
Жур`ян Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 
до
ІНФОРМАЦІЯ_1 
про
скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
В С Т А Н О В И В :
Представник позивача Жур`ян Олександр Миколайович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № R6670 від 17.07.2025 року, за якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень. 
На обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 15.01.2026 року при спробі розрахуватися платіжною карткою, позивачу стало відомо, що його картка заблокована і він не можу нею користуватися. У Приватбанку він дізнався, що картку заблокував судовий виконавець. При звернені до судового виконавця, позивачу стало відомо, що відносно нього відкрито виконавче провадження за постановою № R6670 від 19.07.2025 року, яку склав т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та сума штрафу складає вже 34000 гривень та +10% від суми виконавчий збір. Того ж дня, від судового виконавця позивач отримав копію постанови № R6670 від 19.07.2025 року та копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 79978402.
Згідно змісту суті правопорушення, зазначеної в постанові вбачається, що ОСОБА_1 не уточнив персональні дані вчасно, встановлений абзацом сьомим частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, накладено штраф у сумі 17000 гривень. 
Представник позивача зазначає, що позивач не порушував строків оновлення своїх персональних даних, так, як на початок вторгнення Росії на територію України, позивач мав статус багатодітної сім`ї, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_1 та у квітні 2022 року отримав відстрочку від мобілізації в ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що є відповідна відмітка у військовому квитку. 
Позивач з дітьми виїжджав за кордон, митники та прикордонники зобов`язали встановити на телефон за стосунок «Резерв+», щоб він показував його на блок-постах, митницях на шляху свого руху. Застосунок був встановлений на телефон 04.12.2024 року, де було зазначено, що позивач має відстрочку до закінчення мобілізації.
У травні - червні 2025 року позивач здав НМТ (національний мультітест) та вступив на навчання до відокремленого структурного підрозділу «Кілійський транспортний фаховий коледж Національного транспортного університету». 15.08.2025 року був виданий наказ про його зарахування та він, як студент, також отримав відстрочку, так як вказану довідку своєчасно надав до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після цього, на адресу місця постійного проживання позивача, або у «Дія» чи то «Резерв+» не приходило жодної повістки або листа про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відносно ОСОБА_1 , на території України, не складалися адміністративні протоколи співробітниками ТЦК та СП за ст. 210-1 ч. 3 КУпАП. 
Додатково представник позивача зазначає, що дані позивача маються у ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як, він з 2022 року має відстрочку, крім того у відповідних державних реєстрах (реєстр виборців; реєстрі міграційної служби; в реєстрі здобувачів освіти; податкової та у реєстрів водійських посвідчень), і РТЦК та СП вільно може отримати всю необхідну інформацію. 
Своєї вини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП позивач не визнає. Оскаржувана постанова № R6670 від 19.07.2025 року про адміністративне правопорушення складена відносно ОСОБА_1 , не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Адміністративний протокол відносно позивача не складався, адже жодний адміністративний протокол від ТЦК та СП він не підписував і не бачив. 
Разом з тим позивач жодної заяви до ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом електронної пошти не надсилав. Такої функції не має ні в застосунку «Резерв+», ні в застосунку «Дія», а тому посилання на його погодження про скоєння ним адміністративного правопорушення є не правдивим та надуманим.
На думку позивача, постанова № R6670 від 19.07.2025 року є незаконною та необґрунтованою, оскільки вона винесена з порушенням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
На підставі вищевикладеного, представник позивача просить суд:
- поновити пропущений строк на оскарження постанови R6670 від 19.07.2025 року, яку він особисто отримав у судового виконавця 15.01.2026 року;
- постанову № R6670 від 19.07.2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у розмірі 17 000 гривень - скасувати.
- провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 02.02.2026 відкрито провадження по справі.
Представник відповідача, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду адміністративної справи, строк подання відзиву, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. 
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи у порядку письмового провадження, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши додані до адміністративного позову докази, проаналізувавши релевантні положення законодавства, суд дійшов наступних висновків.
19.07.2025 року постановою № R6670 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ( за наявності поданої особою заяви, в якій вона зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності), складеною тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не уточнив персональні дані вчасно, встановлений абзацом сьомим частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. ОСОБА_1 визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень. Зазначена постанова винесена за відсутності ОСОБА_1 , на підставі поданої через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста заяви від 16.07.2025 року щодо не оспорювання допущеного порушення та згоди на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності. У графі «короткий зміст заяви» зазначено: «повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням правил військового обліку (законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію)». 
Постанова набирає законної сили 29.07.2025 року. Копію постанови від 19.07.2025 року №R6670 про притягнення до адміністративно відповідальності отримав 03.11.2025 року, направлено листом Укрпошти, через за стосунок «Резерв+». Строк пред`явлення постанови до виконання 13.03.2026 року /а.с.7/.
13.01.2026 року державним виконавцем Кілійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Сілаковою Н.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №79978402 про стягнення з ОСОБА_1 34000,00 гривень на користь держави /а.с.8/.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 04.11.2021 року зі строком дії до 25.03.2025 року, Виконавчим комітетом Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області вбачається, що ОСОБА_1 є батьком дітей: ОСОБА_3 , 2007 року народження, ОСОБА_4 , 2012 року народження, ОСОБА_5 . 2021 року народження та має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей /а.с.9/.
Згідно копії військового квитка серії НОМЕР_3 виданого 20.04.2005 року ІНФОРМАЦІЯ_5 на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що на сторінці 26 мається запис про те, що згідно абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_1 призову на військову службу під час мобілізації не підлягає /а.с.10-11/.
Згідно фото з застосунку «Резерв+» вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має відстрочку до завершення мобілізації. Документ оновлено о 15:58 15.01.2026 року /а.с. 12/.
Згідно роздруківки військово-облікового документу з застосунку «Резерв+», сформованого 09.09.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , військовозобов`язаний, в розшуку не перебуває, має відстрочку до завершення мобілізації, тип відстрочки: п. 1 ч. 3 ст. 23.
Згідно роздруківки військово-облікового документу з застосунку «Резерв+», сформованого 30.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , військовозобов`язаний, в розшуку не перебуває, має відстрочку до завершення мобілізації, тип відстрочки: п. 1 ч. 3 ст. 23. 
Відповідно до довідки №723714 від 04.09.2025 року про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі Наказу №09-27/с від 15.08.205 року, з 01.09.2025 року зарахований до Відокремленого структурного підрозділу «Кілійський транспортний фаховий коледж Національного транспортного університету» на денну форму навчання, з рівнем освіти фаховий молодший бакалавр, за спеціальністю J5 Морський та внутрішній водний транспорт (J5.02 Управління судновими технічними системами і комплексами). Дата завершення здобуття освіти 30.06.2028 року /а.с.15/.
При ухваленні рішення судом були застосовані наступні правові норми:
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, що затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, і продовжує свою дію на час розгляду справи.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII.
Загальні правила військового обліку визначені ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якої військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний (ч. 3 ст. 33 Закону).
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 33 Закону).
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності, а також особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою КМУ 30.12.2022 №1487.
У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі № 285/1535/15-а міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Так, ч. 1 ст. 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Ч. 2 ст. 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення такого порушення в особливий період. 
Вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Об`єктом правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме; нез`явлення за викликом до військових комісаріатів для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час; ненаданні в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, ЗСУ, іншим військовим формуванням з наступним відшкодуванням Державою їх вартості в порядку, встановленому законом. Відповідальність посадових осіб підприємств, установ, організацій наступає за невиконання покладених на них обов`язків передбачених ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Разом з тим, ч. 1 ст. 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Частина 3 ст. 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період. Згідно примітки положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Ст. 210 КУпАП викладено в новій редакції Законом України від 09.05.2024 року № 3696-IX, який набрав законної сили 19.05.2024 року.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері виконання військового обов`язку і несення військової служби.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні законодавства України про військовий обов`язок і військову службу, а саме, у порушенні правил військового обліку, неявці на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасному поданні в обліковий орган відомостей про зміну свого місця проживання, освіти, місця роботи, посади. 
Суб`єкт адміністративного проступку - особливий (військовозобов`язані, призовники)
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. 
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Зазначені норми визначають різні склади правопорушень та є бланкетними, і при їх застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку, законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та запровадження в Україні особливого періоду.
Так, оскаржуваною постановою № R6670 від 17.07.2025 року позивача притягнуто до відповідальності за несвоєчасне уточнення персональних даних, тобто за порушення правил військового обліку, відповідальність за яке передбачена статтею 210 КУпАП, тоді як постанова складена за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Тобто дії позивача у вигляді порушення правил військового обліку помилкового кваліфіковані за ст. 210-1 КУпАП, тоді як існує спеціальна стаття, яка передбачає відповідальність за таке порушення ст. 210 КУпАП.
Отже, відповідач в оскаржуваній постанові не врахував приписів ст. 210 КУпАП, невірно кваліфікував дії позивача та помилково притягнув його до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що тягне за собою її скасування.
Неправильна кваліфікація або відсутність такої у постанові у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність в діях позивача об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і, як наслідок, складу вказаного адміністративного правопорушення.
Виносячи оскаржувану постанову, відповідач не зазначив належні та допустимі докази, передбачені ст. 251 КУпАП, які ним були отримані та оцінені у встановленому законом порядку, та на яких ґрунтується його висновок про доведеність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, належним чином не мотивував свого висновку про винуватість позивача, що є порушення вимог ст. 7, 245, 252, 280, 283 КУпАП.
Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Всі сумніви щодо скоєння правопорушення тлумачаться на користь особи, що притягується до відповідальності.
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 року по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 року по справі №743/1128/17, від 15.11.2018 року по справі №524/5536/17.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова № R6670 від 17.07.2025 року винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного встановлення фактичних обставин справи та без доведення вини ОСОБА_1 , що робить її незаконною.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Суд, відкриваючи провадження у справі, надав відповідачу можливість подати відзив на позов та, ураховуючи принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язав його надати копію справи про адміністративне правопорушення.
Водночас відповідач не надав суду ані відзиву на позов, ані витребовуваних документів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavinandothersv. ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011).
З урахуванням викладеного, судом висвітлено істотні аспекти доводів сторін та не надається детальна відповідь на інші аргументи, використані сторонами, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не впливають на висновки суду.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, як факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, так і його вина у вчиненні даного правопорушення не доведені.
З огляду на викладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, беручи до уваги неодноразове витребування у відповідача документів, що стосуються розгляду справи та ігнорування відповідних ухвал стороною відповідача, суд доходить висновку про скасування оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Оскільки копію постанови позивач отримав 15.01.2026 року та звернувся до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови 20.01.2026 р., тобто після закінчення десятиденного строку з дня її винесення, проте, до закінчення десятиденного строку з дня отримання її копії, строк на оскарження постанови підлягає поновленню, рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.
Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 77, 90, 139, 241-246, 268, 269, 286 КАС України, ст. ст. 7, 9, 210, п. 1 ст. 247, ст. ст. 251, 283, 287, 288 КУпАП, суд, 
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов – задовольнити.
Поновити Жур`ян Олександру Миколайовичу в інтересах ОСОБА_1 пропущений строк на оскарження постанови № R6670 від 17.07.2025 року.
Скасувати постанову № R6670, винесену 17.07.2025 року, тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за фактом вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП – закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.
Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
  Суддя Кілійського районного суду  	  О. А. Маслеников