Справа № 127/4127/26
Провадження № 2/127/1157/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2026 Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романюк Л.Ф., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, оф. 521, м. Київ, код ЄДРПОУ 42640371) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що  25.09.2024 між Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та відповідачем, за допомогою веб-сайту Кредитодавця (https://cashtancredit.com.ua ), який є сукупністю інформаційно-комунікаційних систем Позикодавця, в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Договір про споживчий кредит/Кредитний договір № 31164086, відповідно до якого відповідачу надано грошові кошти на умовах повернення та сплати процентів.
Надалі право вимоги за договором №31164086 було відступлено: 13.01.2026р. — від ТОВ «ЕКО ФІН» до ТОВ «Факторинг Партнерс».
Позивач зазначає, що відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на дату формування позовної заяви утворилась заборгованість, зокрема за договором №31164086 у розмірі 15372,00 грн., що складається із 3000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 10950,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами, 1422,00 грн. – заборгованості за пенею та/або штрафами, які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2026 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу ОСОБА_1 на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням.
09.03.2026р. на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на даний позов, в якому він заперечує проти позовних вимог у частині стягнення пені та штрафів, посилаючись на положення ст. 546, 549, 551 ЦК України та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення позичальник звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання та від обов`язку сплати неустойки, зазначаючи, що нарахована після 24.02.2022р. неустойка підлягає списанню, у зв`язку з чим вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення 1422 грн. пені та штрафів.
Крім того, відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 9000 грн. як неспівмірних складності справи, посилається на практику ЄСПЛ та положення ст. 133, 137, 141 ЦПК України, зазначає про укладення 26.02.2026 договору про надання правничої допомоги з адвокатом Кришиною А.М. та заявляє попередній розрахунок власних витрат у сумі 3000 грн.
За результатами викладеного, відповідач просить позов задовольнити частково, стягнувши заборгованість у розмірі 13950 грн, з яких 3000 грн — основний борг та 10950 грн — проценти, у решті вимог відмовити, зменшити витрати на правничу допомогу позивача до 2000 грн.
17.03.2026р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що між відповідачем ОСОБА_1 та первісним кредитодавцем ТОВ «ЕКО ФІН» 25.09.2024 було укладено кредитний договір №31164086, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 3000,00 грн строком на 365 днів — до 24.09.2025р., із встановленням дисконтного (пільгового) періоду 14 днів до 08.10.2024р. та подальшим застосуванням стандартної процентної ставки.
Позичальник погодився з усіма умовами договору, що підтверджується його укладенням в електронній формі через інформаційно-комунікаційну систему, а тому договір є належно укладеним і обов`язковим до виконання відповідно до статей 205, 207, 626, 629 ЦК України. Позивач наголошує, що відповідач не заперечує факту укладення договору та отримання кредитних коштів, а його заперечення зводяться виключно до оспорювання правомірності нарахування процентів і неустойки, що, на думку позивача, є безпідставним.
Щодо нарахування процентів позивач зазначає, що вони здійснювались у чіткій відповідності до умов кредитного договору: у дисконтний період — за зниженою ставкою, у подальшому — за стандартною ставкою, визначеною договором, при цьому позичальник, підписуючи договір, був належним чином ознайомлений із розміром процентної ставки, порядком її застосування та загальною вартістю кредиту. Позивач підкреслює, що чинне законодавство, зокрема Закон України «Про споживче кредитування», встановлює лише обмеження щодо максимальної денної процентної ставки, які у даному випадку не порушено, а відтак нарахування процентів є правомірним.
Стосовно застосування неустойки (пеня) позивач зазначає, що вона передбачена умовами договору та нарахована у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання. При цьому позивач звертає увагу на положення статей 549, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника у разі прострочення виконання зобов`язання, а також на положення Закону України «Про споживче кредитування» у редакції після внесення змін Законом №3498-ІХ від 22.11.2023р., якими скасовано попередні обмеження щодо застосування санкцій за прострочення виконання зобов`язань за договорами споживчого кредиту, укладеними після 23.01.2024р..
Оскільки спірний договір укладено 25.09.2024р., позивач вважає, що обмеження щодо звільнення споживачів від відповідальності у період карантинних/воєнних змін на ці правовідносини не поширюються. Додатково зазначається, що розмір нарахованої пені (1 422,00 грн) не перевищує встановлених законом меж та є співмірним.
Позивач також обґрунтовує відсутність підстав для визнання умов договору несправедливими, посилаючись на статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та практику Верховного Суду, відповідно до якої сам по собі факт встановлення процентної ставки чи санкцій не свідчить про несправедливість умов договору, якщо позичальник добровільно погодився з ними, був належним чином поінформований та мав можливість не укладати договір. Позивач наголошує, що відповідач добровільно уклав договір, отримав кредитні кошти, тривалий час користувався ними та не довів наявності істотного дисбалансу прав і обов`язків сторін чи введення його в оману.
Щодо доводів відповідача про неправомірність нарахувань позивач зазначає, що останній не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, не спростував розрахунок заборгованості та не довів відсутності боргу.
Натомість матеріали справи підтверджують наявність заборгованості у загальному розмірі 15 372,00 грн, з яких 3 000,00 грн — основний борг, 10 950,00 грн — проценти, 1 422,00 грн. — пеня.
Окремо позивач обґрунтовує вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на статті 133, 137, 141 ЦПК України та практику Верховного Суду, зазначаючи, що такі витрати підтверджені договором, актом виконаних робіт та іншими документами, є співмірними зі складністю справи та підлягають розподілу на користь позивача, оскільки спір виник унаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань.
Таким чином, позивач вважає доводи відзиву необґрунтованими, такими, що не підтверджені доказами та не спростовують заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим просить суд врахувати подану відповідь на відзив та задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши з відповідача суму заборгованості та судові витрати.
20.03.2026р. на адресу суду надійшли заперечення від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в яких нею зазначається, що нарахування неустойки (штрафу, пені) є неправомірним, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та змін, внесених Законом №2120-ІХ від 15.03.2022 і Законом №3498-ІХ від 22.11.2023, у період дії воєнного стану та протягом визначеного строку після його припинення позичальник звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань за договорами кредиту, зокрема від сплати неустойки, а нараховані після 24.02.2022 штрафні санкції підлягають списанню кредитодавцем. Водночас положення ЦК України як акта вищої юридичної сили мають пріоритет над іншими нормативно-правовими актами, що підтверджується практикою Верховного Суду та Конституційного Суду України, а тому посилання позивача на можливість стягнення пені та штрафів є безпідставними.
Крім того, відповідач вказує на непропорційність та необґрунтованість заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, з огляду на незначну складність справи та обсяг виконаних робіт, у зв`язку з чим просить зменшити їх розмір, а також у цілому відмовити у стягненні штрафних санкцій та інших додаткових платежів, задовольнивши позов лише в частині фактично підтвердженої заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що 25.09.2024 між Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та відповідачем, за допомогою веб-сайту Кредитодавця (https://cashtancredit.com.ua ), який є сукупністю інформаційно-комунікаційних систем Позикодавця, в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Договір про споживчий кредит/Кредитний договір № 31164086, відповідно до якого відповідачу надано грошові кошти на умовах повернення та сплати процентів.
Відповідно до п.п.2.2-2.6. договору, сума кредиту: 3000,00 грн., на строк 365 днів, з 25.09.2024р. по 24.09.2025р. включно.
Дисконтиний період: 14 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 08.10.2024р.
Поточний період складає 351 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного періоду , і закінчується 24.09.2025р.
Проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду нараховуються за дисконтною ( пільговою) процентною ставкою в розмірі 292% відсотків річних від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом дисконтного періоду.
Відповідно до п.5.6 Договору, підписанням цього договору Позичальник, підтверджує, що у відповідності до статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» та нормативно-правових актів Національного банку України до моменту укладання цього Договору йому надано повну та вичерпну інформацію та документи, що забезпечує правильне розуміння суті наданої фінансової послуги.
Відповідно до п. 9.2. – 9.3. Договору, цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»: Позичальником - за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, (даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних); Кредитодавцем – за допомогою кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника Кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу. 
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.п. 9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного підпису
Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «N2I3NDU4» .
Відповідно до квитанції №42727-17525-84774 від 25.09.2024р. на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 було перераховано кошти в сумі 3000,00 грн. 
Відповідно до наданого суду розрахунку, сума заборгованості за даним кредитом на день звернення з позовом до суду становить 15372,00 грн., що складається із 3000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 10950,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами, 1422,00 грн. – заборгованості за пенею та/або штрафами
13.01.2026р. було укладено договір №31164086 відповідно до якого ТОВ «ЕКО ФІН» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 31164086.
Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 31164086, що підтверджується також витягами з реєстру боржників, актами прийому - передачі Реєстру Боржників та платіжними дорученнями по оплатах за даними договорами.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
За викладених обставин, суд резюмує, що без здійснення входу позичальником на сайт кредитодавця, без отримання ним умов договору (оферти) і повідомлення з одноразовим ідентифікатором та без введення відповідачем одноразового ідентифікатора, що означає прийняття пропозиції (акцепту), кредитний договір не був би укладеним.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 28 квітня 2021року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Отже, факт виникнення кредитних відносин є очевидним і встановленим, позаяк надані позивачем докази містять інформацію про підписання договору, за яким заявлено стягнути заборгованість, електронним цифровим підписом, зокрема за допомогою одноразового ідентифікатора, вчиненим з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України.
Доказів про те, що персональні дані ОСОБА_1 (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, електронна адреса) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані.
За приписами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
ОСОБА_1 не заявляв зустрічні позовні вимоги щодо безгрошовості кредитних договорів на підставі положень ст.1051 ЦК України.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у повному обсязі у межах встановленого строку кредитування кредитодавцю не повернув, нараховані на підставі умов кредитного договору відсотки за користування кредитом не сплачував, тому оскільки відповідачем не було спростовано правильність здійсненого розрахунку, суд вважає, що прострочена заборгованість за кредитом №31164086 від 25.09.2024р. в розмірі 3000,00 грн. заборгованості за тілом та 10950,00 грн. – заборгованості за нарахованими процентами підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо заявлених вимог про стягнення суми за пенею та/або штрафами в сумі 1422,00 грн., дані вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Надаючи оцінку таким доводам, суд зазначає, що ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжувався Указами Президента України та який діє на даний час.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Суд зауважує, що тлумачення змісту кредитного договору дає підстави для висновку, що сторонами погоджено саме відповідальність за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за договором.
У даній справі штраф в сумі 1422,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником в розумінні ст. 549 ЦК України, а тому відповідач звільняється від їх сплати на період воєнного стану.
З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», про які зазначає позивач, так і п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг".
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що вимоги позову в даній частині є необгрунтованими, а тому не пілягають до задоволення.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2416,11 грн., пропорційно задоволеним вимогам.
Щодо відшкодування витрат на оплату правничої допомоги, судом встановлено, що сума в розмірі 9000,00 гривень за надані послуги правничої допомоги є неспіврозмірною виконаній адвокатом роботі, розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі доказами, судова практика є сталою, застосування великої кількості законів спірні правовідносини не передбачають, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час. Участі в судових засіданнях адвокат не приймав.
З огляду на викладене, суд враховуючи принципи співрозмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Достатньою компенсацією витрат позивача на професійну правничу допомогу буде менша сума, ніж розмір відшкодування, вказаний представником позивача у своїй заяві.
Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, на підставі ст. 526, 527, 530, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, оф. 521, м. Київ, код ЄДРПОУ 42640371) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором- задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, оф. 521, м. Київ, код ЄДРПОУ 42640371) заборгованість за кредитними договорами в розмірі 13950 ( тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 2416,11 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
В решті вимог- відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складено 20.04.2026 року.

Учасники справи: 

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (03150 м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521), ЄДРПОУ:42640371.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_1 ).

Суддя: