КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 367/12941/25
провадження № 22-ц/824/6619/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів : 
судді-доповідача Кирилюк Г. М.,
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_3 , державний реєстратор Козинської селищної ради Марченко Анастасія Володимирівна, про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 07.08.2025 № 2156/5 «Про задоволення скарги», за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Проскурні Тетяни Володимирівни на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2025 року в складі судді Ткаченко М. О.,
встановив:

27.10.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_3 , державний реєстратор Козинської селищної ради Марченко А. В. про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 07.08.2025 № 2156/5 «Про задоволення скарги».
Позовна заява обґрунтована тим, що наказом Міністерства юстиції України від 07.08.2025 № 2156/5 «Про задоволення скарги» скаргу ОСОБА_3 від 08.05.2025 задоволено. Визнано прийнятими з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення державного реєстратора Козинської селищної ради Київської області Марченко А. В. від 24.04.2025 №78555021, 78555417. Виконання наказу покладено на Офіс протидії рейдерству. 
Підставою для прийняття вказаного наказу слугував висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 29.07.2025 за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 від 08.05.2025, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.05.2025 за №СК-1762-25.
На підставі вказаного наказу державну реєстрацію прав на об`єкти нерухомого майна за подружжям ОСОБА_4 було припинено, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером 3210800000:01:029:0204 зареєстровано за ОСОБА_3 . 
Позивачі вважають вказаний наказ незаконним та таким, що порушує їх цивільні (майнові) права. 
Позивачі просили суд визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 07.08.2025 №2156/5 «Про задоволення скарги».
09.12.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Проскурня Т. В. звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо: 
- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1274957032108; 
- земельної ділянки площею 0, 05 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер 3210800000:01:029:0204, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 795652132108.
Заява обґрунтована тим, що факт державної реєстрації ОСОБА_3 спірних об`єктів нерухомості за собою уже наступного дня після одержання відомостей про те, що наказом відповідача задоволено її скаргу, є достатньою обставиною для застосування заходів забезпечення позову. 
Беззаперечне та надмірне бажання ОСОБА_3 володіти, користуватися та розпоряджатися цими об`єктами до вирішення справи №367/6134/19 свідчить про те, що таке бажання може бути підставою для подальшої реалізації ОСОБА_3 такого майна третім особам, що у випадку відмови в задоволенні позову у справі №367/6134/19 значно утруднить позивачам можливість відновити своє порушене право. 
Задоволення заяви про забезпечення позову здатне запобігти ускладненню виконання судового рішення як у цій справі так і справах №367/6134/19 та №367/8026/19. 
У справі №367/8026/19 саме за заявою ОСОБА_3 було накладено арешт на спірні об`єкти нерухомого майна. Є очевидним існування ризику щодо того, що арешт, накладений судом, найближчим часом буде скасовано. 
Звертає увагу, що останні законні власники спірних об`єктів нерухомого майна - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є людьми похилого віку. Сприйняття ними новини про те, що їх майно було вкотре відчужене нелегітимним власником без жодної на те правової підстави, може бути вкрай важким і потягнути за собою непередбачувані наслідки для їх здоров`я. 
Зазначає, що вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та забезпечить відновлення порушених прав власності позивачки на спірне майно. 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Проскурня Т. В., про забезпечення позову повернуто заявнику. 
Суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2025 року в даній справі вже вирішено питання щодо забезпечення позову за ідентичною заявою представника позивача. Жодних нових підстав або обставин представником позивача у цій заяві про забезпечення позову не наведено. При цьому, незгода із процесуальним рішенням суду є підставою для апеляційного оскарження такого рішення, що прямо передбачено п. 4 ч. 1 ст. 353 ЦПК України. За наведених обставин суд дійшов висновку, що подання представником позивача ідентичної заяви про забезпечення позову після вирішення цього питання судом не на користь заявника, без наведення будь-яких нових обставин чи додаткових доказів, має ознаки недобросовісної процесуальної поведінки. З огляду н а викладене та керуючись с. 3 ст. 44 ЦПК України суд вважав за необхідне повернути заяву про забезпечення позову від 11.12.2025. 
04.01.2026 представник ОСОБА_1 - адвокат Проскурня Т. В. через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2025 року, а заяву про забезпечення позову задовольнити.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в повторно поданій заяві про забезпечення позову представником ОСОБА_1 було наголошено на правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року у справі №910/2546/22, що повністю виключає наявність в діях заявника зловживання процесуальними правами.
Вважає, що суд першої інстанції порушив свій обов`язок ухвалити обґрунтоване рішення, не з`ясувавши обставини справи у належний спосіб, що є безумовною підставою для скасування ухвали. 
23.02.2026 Міністерство юстиції України в особі представника Семенченко Я. А. подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2025 року залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.
Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
Судом встановлено, що 13.11.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла адвокат Проскурня Т. В. звернулась до суду з заявою про забезпечення позову. 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2025 року (справа №367/12941/25) в задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Проскурня Т. В., про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, треті особи - ОСОБА_3 , державний реєстратор Козинської селищної ради Марченко А. В., про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 07.08.2025 №2156/5 «Про задоволення скарги» відмовлено. 
Вказана ухвала суду в апеляційному порядку оскаржена не була. 
09.12.2025 представник  ОСОБА_1 - адвокат Проскурня Т. В. повторно подала заяву про забезпечення позову, аналогічну за змістом поданій заяві від 13.11.2025. 
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Добросовісність необхідно розуміти як реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 601/485/23 (пункт 75)).
Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони правовідносин (постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц), зокрема процесуальних.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. (частина друга статті 44 ЦПК України).
Наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним. Суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 601/485/23 (пункт 77)).
Згідно з матеріалами справи: 14 листопада 2025 року суд першої інстанції розглянув заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла представник Проскурня Т. В. , про забезпечення позову та відмовив в її задоволенні. 
09.12.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла представник Проскурня Т. В. , повторно подала заяву про забезпечення позову, яка є аналогічною за своїм змістом, що є прикладом зловживання процесуальними правами та полягає у їх недобросовісному використанні, зважаючи на ту обставину, що правом на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 14 листопада 2025 року особа не скористалась. 
Такі дії заявника суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню.
Та обставина, що повторно подана заява про забезпечення позову містила посилання на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року у справі №910/2546/22, який існував на час винесення ухвали від 14 листопада 2025 року, не є новою обставиною чи додатковим доказом, які могли б слугувати підставою для подання аналогічної за змістом заяви. 
Не врахування судом першої інстанції при постановленні ухвали від 14 листопада 2025 року правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року у справі №910/2546/22, могло слугувати підставою для її скасування судом апеляційної інстанції та ухвалення нового судового рішення, проте правом оскарження вказаної ухвали особа не скористалась. 
За таких підстав суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про повернення заяви про забезпечення позову, яка була повторно подана після її розгляду судом першої інстанції, за відсутності наведення в ній інших підстав для забезпечення позову. 
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Проскурні Тетяни Володимирівни залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук