справа № 752/10149/24 головуючий у суді І інстанції Машкевич К.Д.
провадження № 22-ц/824/2443/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Казаком Кирилом Ігоровичем на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Київської міської прокуратури про відшкодування шкоди,
В С Т А Н О В И В:
у травні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Казак К.І. звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України, Київської міської прокуратури про відшкодування шкоди, у якому просив:
стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку завдану йому матеріальну та моральну шкоду за час перебування під слідством та судом у період часу з 14 квітня 2008 року до 19 лютого 2024 року відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а саме: 1 358 703,33 грн в відшкодування моральної шкоди; 176 361,78 грн втраченого заробітку; 630 000,00 грн витрат на правову допомогу, з яких 500 000,00 грн в межах розгляду кримінальної справи та 130 000,00 грн витрат на правову допомогу в межах даної цивільної справи.
Посилався на те, що 12 березня 2008 року Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа за ч.1 ст.115 КК України.
14 квітня 2008 року позивача затримано, а 17 квітня 2008 року йому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 травня 2009 року справа була направлена на додаткове розслідування. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2009 року постанова суду була скасована, а справа повернута для продовження розгляду.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року справа повторно була направлена на додаткове розслідування. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 2011 року постанова суду була скасована, а справа повернута для продовження розгляду.
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2013 року він визнаний невинним та виправданий в зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину та звільнено з під варти в залі суду. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2014 року вказаний вирок скасований, а справа направлена на новий судовий розгляд. Обрано ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2023 року він визнаний невинним та виправданий за відсутністю в його діях складу злочину. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року вирок суду залишено без змін.
З 14 квітня 2008 року і до моменту набрання вироком суду законної сили 19 лютого 2024 року, тобто 15 років 11 місяців 13 днів, позивач перебував під слідством та судом.
Посилаючись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» зазначав, що позивачу кримінальним переслідуванням завдано моральної шкоди, також він втратив заробіток та поніс витрати на юридичну допомогу.
При цьому, факт затримання, участь у судових засіданнях мали для позивача стресові наслідки, він був змушений захищатися від пред`явленого звинувачення, що привело до цілком природних хвилювань та негативно вплинуло на його звичний спосіб життя, зумовило моральні страждання та переживання. Незаконне кримінальне переслідування та обрання запобіжного заходу привело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми.
Станом на 14 квітня 2008 року позивач працював охоронцем в УДСО м. Києва та на момент затримання його середньомісячний дохід становив 2 998, 24 грн. З урахуванням цього, кількість робочих днів з 14 квітня 2008 року до 07 серпня 2013 року становить 1338 днів, тобто розмір втраченого заробітку становить 176 361, 78 грн.
За весь період перебування під слідством та судом на підставі угоди №2404/08-01 від 24 квітня 2008 року, договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2018 року, заяви на надання послуг №1 від 12 лютого 2018 року та заяви №2 від 05 квітня 2024 року він очікує понести в кримінальній справі та в даній справі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 630 000, 00 грн, які також просить стягнути на його користь.
06 червня 2024 року надійшов відзив представника Державної казначейської служби України, яка вважала себе неналежним відповідачем у справі, оскільки не є учасником спірних правовідносин. Крім того, зазначав, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту про безспірне списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Вважає, що підстави для відшкодування шкоди відсутні, оскільки не встановлена вина Київської міської прокуратури в її завданні. Вважає також, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні всі визначені законом складові для такої відповідальності. Крім того, зазначає, що мінімальний розмір заробітної плати в 2024 році становив 1 600, 00 грн, а тому розмір відшкодування має становити 306 293, 33 грн. Щодо витрат на правову допомогу звернув увагу на те, що відсутні докази сплати позивачем гонорару адвоката. Вважає також зазначену суму витрат на юридичну допомогу неспівмірною зі складністю справи, обсягом та видом виконаної представником роботи.
19 червня 2024 року Київська міська прокуратура подала відзив, у якому приведені обставини засудження позивача та визнання ним своєї вини в убивстві. Крім того, зазначено, що остаточне рішення в кримінальній справі не прийнято, оскільки на вирок суду подана касаційна скарга. Вважає також, що для розрахунку суми відшкодування шкоди має застосовуватися сума 1 600,00 грн відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет Українри на 2024 рік», яка застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду. Звернуто увагу на те, що будь-яких доказів фізичного чи психічного впливу щодо нього позивачем не надано. Привівши аналіз судової практики вважає також витрати на юридичну допомогу значно завищеними та недоведеними.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 358 703,33 грн в відшкодування моральної шкоди та 176 361,78 грн втраченого заробітку. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в межах кримінального провадження та стягнення витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом цивільної справи, представник ОСОБА_1 - адвокат Казак Кирило Ігорович 04 вересня 2025 року через систему Електронний суд подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги у цій частині задовольнити у повному обсязі.
Посилався на те, що позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі, відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону.
Відповідно до угоди № 2404/08-01 від 24 квітня 2008 року адвокат Казак К.І. надавав правову допомогу ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною угодою про надання правової допомоги, та копіями процесуальних рішень судів різних інстанцій, прийнятих за період з 2008 до 2024 року, тобто більше 16 років. Адвокат Казак К.І. брав участь у судових засіданнях, де заявляв клопотання, заперечення, подавав докази, звертався з апеляційними та касаційними скаргами тощо. Загальна сума витрат позивача на послуги адвоката під час досудового розслідування та розгляду кримінальної справи у судах першої, апеляційної, касаційної інстанцій становить 500 000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: засвідчену належним чином копію договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 12 лютого 2018 року з додатком №1; засвідчену належним чином копію заявки на надання послуг №1 від 12 лютого 2018 року до договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 12 лютого 2018 року; засвідчену належним чином копію заявки на надання послуг №2 від 05 квітня 2024 року до договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 12 лютого 2018 року. Зі змісту цих доказів вбачається встановлення сторонами фіксованого розміру обчислення гонорару. Таку ж суму витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, останній зазначив у своєму позові, тобто першій заяві по суті спору.
Разом з тим, суд не дослідивши надані позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу докази та не надавши їм належну оцінку із врахуванням практики Верховного Суду та висновків Великої Палати Верховного Суду, дійшов передчасного висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Казаком Кирилом Ігоровичем на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Київської міської прокуратури про відшкодування шкоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2026 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
17 лютого 2026 року від представниці Київської міської прокуратури - Котляр Т.М. надійшли письмові пояснення, у яких представниця заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині законним та обґрунтованим. Посилалася на те, що позивачем не доведено у встановленому законом порядку факту понесення витрат на правову допомогу у заявленому ним розмірі.
У поданих 19 лютого 2026 року запереченнях на пояснення відповідача, представник ОСОБА_1 - адвокат Казак К.І. доводи та обґрунтування підстав оскарження рішення місцевого суду підтримав.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Казак Кирило Ігорович доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.
У судовому засіданні представниця Київської міської прокуратури - Котляр Тетяна Михайлівна заперечила проти доводів апелянта, з підстав наведених у письмових поясненнях.
У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань щодо неможливості розгляду справи без їх участі не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач 14 квітня 2008 року був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та з 17 квітня 2008 року до 07 серпня 2013 року перебував під вартою.
Кримінальна справа щодо нього неодноразово розглядалася Голосіївським районним судом м. Києва. Постановами суду двічі, а саме від 08 травня 2009 року та 19 квітня 2011 року кримінальна справа направлялася на додаткове розслідування, які скасовувалися ухвалами Апеляційного суду м. Києва.
Вироком суду від 07 серпня 2013 року позивач був визнаний невинним та виправданий в зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину. Звільнений з під варти в залі суду.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2014 року вирок суду був скасований, а справа направлена на новий судовий розгляд. ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року та ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 визнаний невинним та виправданий за відсутністю в його діях складу злочину.
Загальний строк перебування позивача під слідством та судом становить 191 місяць 11 днів.
З довідки Управління поліції охорони в м. Києві № 96 від 17 березня 2023 року встановлено, що позивач працював з 1996 року у системі Управління та отримував заробітну плату до квітня 2008 року.
Згідно довідки №171/43/31/03/01 від 27 березня 2023 року, середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування втраченого заробітку позивачем становить: 5 404, 27 грн ( 2 406,03 + 2 998,24 ) : 2 = 2 702, 14. Середьоденний заробіток становить 131, 81 грн ( 2 702,14 : 41 робочий день = 131, 81 ). Втрачений заробіток за вказаний період часу становить 176 361, 78 грн ( 1338 х 131, 81 = 176 361, 78 ).
Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2024 року встановлена у розмірі 7 100,00 грн.
24 квітня 2008 року між позивачем та адвокатом Казаком К.І. була укладена Угода про надання юридичних послуг з представництва його інтересів у межах кримінального провадження.
12 лютого 2018 року між позивачем та АО «КПД Консалтинг» був укладений Договір про надання правової допомоги(юридичних послуг) та Додаток №1 до нього.
Заявкою на надання послуг №1 до договору була узгоджена вартість послуг, а саме: за комплексний захист у суді першої інстанції - 400 000, 00 грн, в суді апеляційної інстанції - 100 000, 00 грн, в суді касаційної інстанції - 50 000, 00 грн.
Відповідно до п.3.2 Заявки від 12 лютого 2018 року вартість послуг мала бути сплачена позивачем протягом 10 днів після винесення рішення судом касаційної інстанції.
Вирішуючи спір у справі у оскаржуваній частині суд першої інстанції вважав, що позивач будь-яких доказів на підтвердження понесення витрат на юридичну допомогу при розгляді кримінальної справи суду не надав, тому підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні. Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи суд першої інстанції вважав достатнім, співмірним та обґрунтованим розмір витрат у сумі 20 000, 00 грн.
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в оскаржуваній частині у межах доводів апеляційної скарги, в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (стаття 1 зазначеного Закону).
Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати.
Право на відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».
Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, а тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.
У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №335/4358/21 зазначено, що порядок застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41 (далі - Положення).
Абзацом 3 пункту 10 Положення встановлено, що до сум, які підлягають поверненню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної інстанції.
Тобто позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі, відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону.
Аналогічні висновки щодо стягнення майнової шкоди у розмірі витрат громадянина, сплачених ним у зв`язку із наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №383/596/15, у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №333/7311/16-ц.
При цьому передбачені статтею 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №750/958/20.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
У цьому Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування (див. постанову Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі №201/4534/20 та від 01 травня 2024 року у справі №461/2033/23).
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У постанові від 19 лютого 2026 року у справі №757/46124/23 Верховний Суд визнав наведений висновок Великої Палати Верховного Суду застосовним і при вирішення питання про відшкодування шкоди, на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», розмір якої обґрунтовується наданням юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення особи до кримінальної відповідальності,
Отже, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, суд має пересвідчитись що заявлені витрати, які понесені особою на оплату юридичних послуг в рамках кримінального провадження, були співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04, §268).
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь 500 000,00 грн у відшкодування витрат на юридичну допомогу у кримінальному провадженні.
На підтвердження такого розміру витрат позивачем надано копію угоди №2404/08-01 про надання юридичних послуг від 24 квітня 2008 року, укладеного з адвокатом Казаком К.І.
За умовами п. 1.1 Угоди, адвокат зобов`язався надати клієнту визначені цим договором юридичні послуги щодо захисту (представництва) інтересів ОСОБА_1 в кримінальній справі №01-10971 за обвинуваченням ОСОБА_1 , що розслідується Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві, а клієнт зобов`язується оплатити такі послуги.
Послуги надаються адвокатом клієнту шляхом: захисту ОСОБА_1. в період досудового слідства в кримінальній справі; захисту ОСОБА_1 в період судового розгляду кримінальної справи; складання необхідних процесуальних документів, клопотань, скарг, претензій та позовних заяв під час досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи. (п. 2.1 Угоди)
За надані послуги клієнт виплачує адвокату винагороду у розмірі, узгодженому сторонами, відповідно до обсягу наданої правової допомоги (п. 4.1 Угоди).
Також 12 лютого 2018 року між АО «КПД Консалтинг» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги (юридичних послуг) за яким, з урахуванням Додатку №1 та Заявки на надання послуг №1, виконавець зобов`язався надати клієнту правову допомогу (юридичні послуги) - комплексний захист (представництво) клієнта під час розгляду судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій кримінальної справи №752/2247/14-к відносно клієнта за ч. 1 ст. 115 КК України, включаючи, зокрема, але не виключно, здійснення захисту під час судового розгляду (в судових засіданнях), заявлення клопотань, висловлювання думки щодо клопотань інших учасників, ознайомлення з матеріалами справи; за дорученням клієнта, від імені клієнта подача скарг на рішення, дії, бездіяльність органу (посадової особи), який розглядає справу а також інші права, передбачені законами України без будь-яких обмежень. Сторони погодили, що до цього обсягу послуг входить правова допомога (юридичні послуги), яка до дати укладення цієї заявки надана клієнту адвокатом Казаком К.І. в період з 24 квітня 2008 року по 12 лютого 2018 року, відповідно до угоди №2404/08-01 про надання юридичних послуг від 24 квітня 2008 року.
Вартість послуг, визначена у п. 1 Заявки на надання послуг №1 складає: за комплексний захист в суді першої інстанції - 400 000,00 грн; за комплексний захист в суді апеляційної інстанції - 100 000,00 грн; за комплексний захист в суді касаційної інстанції - 50 000,00 грн.
З наявних в матеріалах справи копій судових рішень у справі №1-183/12 (№752/2247/14-к) встановлено, що захисником ОСОБА_1 виступав адвокат Казак К.І.
Разом з тим, суд першої інстанції, відмовляючи у присудженні відшкодування витрат за надання позивачу юридичної допомоги у кримінальному провадженні, дійшов вмотивованого висновку, з яким погоджується й апеляційний суд, про те, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються понесені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу саме у розмірі 500 000,00 грн, оскільки з поданих доказів неможливо встановити, які саме послуги були надані адвокатом у межах кримінального провадження, так як відсутній детальний опис виконаних робіт. Стороною позивача не надано доказів, які б підтверджували кількість витраченого часу адвокатом для надання юридичної допомоги ОСОБА_1 у межах кримінального провадження.
Загальне формулювання у договорі щодо «комплексного захисту» у судах різних інстанцій не розкрито в актах приймання-передачі наданих послуг, з яких можливо було б встановити які саме клопотання, скарги та заяви були підготовлені адвокатом, кількість та тривалості судових засідань, у яких брав участь захисник. Неподання таких доказів унеможливлює визначити співмірність заявленої до стягнення суми витрат зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг на відповідність критерію реальності таких витрат.
Визначений в угоді №2404/08-01 про надання юридичних послуг від 24 квітня 2008 року та в договорі про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 12 лютого 2018 року, з урахуванням Додатку №1 та Заявки на надання послуг №1, комплекс юридичних послуг адвоката є орієнтовним. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що загальний розмір витрат на правову допомогу згідно угоди становить 550 000, 00 грн (400 000,00 + 100 000,00 + 50 000,00), тоді як до стягнення позивачем заявлено 500 000,00 грн. Тому є незрозумілим, які ж послуги не було надано та у якій судовій інстанції.
Отже, у цій справі місцевий суд належно оцінив докази, надані позивачем на підтвердження обґрунтованості розміру витрат на юридичну допомогу в рамках кримінального провадження, внаслідок чого дійшов вірного висновку про відмову у стягненні на користь позивача на відшкодування шкоди 500 000,00 грн., у зв`язку з недоведеністю її розміру.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цивільної справи апеляційний суд виходить з наступного.
У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.
За вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У цій справі позивач у позовній заяві заявив до стягнення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 130 00,00 грн. В ході апеляційного розгляду, сторона позивача уточнила, що в позовній заяві допущено описку та загальний розмір витрат на правничу допомогу, який позивач просить стягнути становить 80 000,00 грн, з яких за розгляд справи судом першої інстанції - 40 000,00 грн.
На підтвердження надання професійної правничої допомоги надано копію договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 12 лютого 2018 року, укладеного між АО «КПД Консалтинг» та ОСОБА_1 . З урахуванням Додатку №1 та Заявки на надання послуг №2, виконавець зобов`язався надати клієнту юридичні послуги - підготовка, подання позовної заяви та комплексне представництво інтересів клієнта в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій під час розгляду справи про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, зокрема, але не обмежуючись, підготовка, подання позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву, пояснень, клопотань, заперечень, підготовка та подання будь-яких інших процесуальних документів у справі без обмеження їх кількості та обсягу, представництво інтересів клієнта в судових засіданнях без обмеження кількості та тривалості засідання, надання клієнту усних та письмових консультацій з питань цивільного, цивільного процесуального законодавства України, надання інших видів правової допомоги, необхідність яких виникне під час надання послуг.
Вартість послуг, визначена у п. 1 Заявки на надання послуг №2 складає: за підготовку, подання позовної заяви та комплексне представництво в суді першої інстанції - 40 000,00 грн; за комплексне представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції - 25 000,00 грн; за комплексне представництво інтересів клієнта в суді касаційної інстанції - 15 000,00 грн.
За змістом частини третьої статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
З аналізу ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
В той же час, за правилами ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В ході розгляду справи Київська міська прокуратура в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України заявила про необґрунтованість витрат позивача на правову допомогу та їх неспівмірність зі складністю справи.
З урахуванням вказаних положень закону та правових висновків Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що визначений АО «КПД Консалтинг» та ОСОБА_1 розмір гонорару за надану професійну правничу допомогу у суді першої інстанції на суму 40 000,00 грн не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи.
З огляду на фактичний обсяг послуг, наданих позивачу, їх дійсність, необхідність, відповідність складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), місцевий суд обґрунтовано вважав співмірними витрати позивача на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 20 000,00 грн, оскільки саме такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи та типовості спірних правовідносин.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумаченню норм права на розсуд апелянта.
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ґірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення у справі.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося та відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалося.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Казаком Кирилом Ігоровичем - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 27 лютого 2026 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова