ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
23.02.2026	Справа № 910/15330/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» (вул. Латорична, буд. 1/4, смт. Кольчино (з), Мукачівський р-н, Закарпатська обл., 89636; ідентифікаційний код 38914194)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біз Ейрлайн» (вул. Народного Ополчення, буд. 26А, офіс 103, м. Київ, 03151; ідентифікаційний код 43375876)
про стягнення 1 925 633, 92 грн,

Представники сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився 

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача
До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» (далі за текстом - ТОВ «Тікетс Консолідатор», Позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біз Ейрлайн» (далі за текстом - ТОВ «Біз Ейрлайн», Відповідач) про стягнення 1 502 097,12 грн, які є переплатою за агентською угодою № 2021/06/01-3 від 02.04.2021 та фактично безпідставно зберігаються стороною Відповідача.
Крім того, враховуючи безпідставне утримання вказаних вище коштів, Позивачем здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

2. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 12.01.2026.
Також даною ухвалою задоволено клопотання Позивача та витребувано у ТОВ «Біз Ейрлайн» оригінал агентської угоди з надання послуг № 2021/06/01-3 від 02.04.2021.
12.01.2026 підготовче засідання не відбулося у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 підготовче засідання призначено на 19.01.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 підготовче засідання відкладено на 09.02.2026, повторно витребувано у ТОВ «Біз Ейрлайн» оригінал агентської угоди з надання послуг № 2021/06/01-3 від 02.04.2021.
У підготовчому засіданні 09.02.2026 судом зазначено, що Відповідачем не надано оригінал агентської угоди з надання послуг №2021/06/01-3 від 02.04.2021 на виконання вимог суду, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 23.02.2026.
У судовому засіданні 23.02.2026 представник Позивача надав пояснення по суті заявленого позову, просив суд його задовольнити.
Представник Відповідача у дане засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце, дату та час засідання.
Заслухавши пояснення представника Позивача та дослідивши матеріали справи, судом відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) оголошено вступну та резолютивну частини рішення про часткове задоволення позову.
Суд зазначає, що Відповідач має зареєстрований електронний кабінет в силу чого всі ухвали по даній справі є такими, що йому доставлені.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що між ним та Відповідачем укладено агентську угоду з надання послуг № 2021/06/01-3 від 02.04.2021 (далі за текстом - Угода), згідно з якою Позивач (як агент) надавав для Відповідача (як перевізник, що діяв на підставі Сертифікату експлуатанта № UA059, виданого Державною авіаційною службою України) послуги з посередництва, а саме здійснював реалізацію пасажирських авіаквитків кінцевим споживачам на замовлення останнього (далі за текстом - Угода).
При цьому, як зазначає Позивач, у нього відсутній оригінал або копія Угоди, що зумовлено обставинами, які виникли у зв`язку з втратою частини документів у процесі вимушеного переміщення майна та документації Позивача на початку повномасштабного вторгнення Російської федерації проти України у лютому 2022 року.
Текст Угоди також не надано Відповідачем на виконання вимог ухвали суду в силу чого остання відсутня в матеріалах справи.
Водночас з матеріалів справи вбачається, що як зазначає Позивач, ним на користь Відповідача здійснено перерахування коштів на загальну суму 20 222 286, 12 грн у якості передплат та часткових оплат за авіаквитки згідно з умовами Угоди, на яку здійснено посилання у призначенні платежу наступних платіжних інструкцій: № 3346 від 21.04.2021; № 3357 від 27.04.2021; № 3385 від 14.05.2021; № 3388 від 14.05.2021; № 3417 від 25.05.2021; № 1 від 31.05.2021; № 646 від 08.06.2021; № 675 від 23.06.2021; № 685 від 25.06.2021; № 686 від 25.06.2021; № 704 від 02.07.2021; № 707 від 05.07.2021; № 720 від 08.07.2021; № 748 від 20.07.2021; № 772 від 29.07.2021; № 777 від 02.08.2021; № 801 від 09.08.2021; № 823 від 17.08.2021; № 849 від 25.08.2021; - № 863 від 30.08.2021; № 868 від 01.09.2021; № 881 від 06.09.2021; № 899 від 10.09.2021; № 902 від 14.09.2021; № 925 від 24.09.2021; № 950 від 05.10.2021; № 962 від 11.10.2021; № 965 від 11.10.2021; № 998 від 23.10.2021; № 1021 від 03.11.2021; № 1037 від 08.11.2021; № 1038 від 08.11.2021; № 1047 від 12.11.2021; № 1075 від 19.11.2021; № 1084 від 23.11.2021; № 1118 від 02.12.2021; № 1141 від 07.12.2021; № 1147 від 08.12.2021; № 1170 від 16.12.2021; № 1194 від 22.12.2021; № 1215 від 30.12.2021; № 3824 від 04.01.2022; № 1224 від 06.01.2022; № 1225 від 06.01.2022; № 1238 від 11.01.2022; № 1239 від 12.01.2022, № 1244 від 13.01.2022; № 1254 від 19.01.2022; № 1255 від 19.01.2022; № 1259 від 20.01.2022, № 1279 від 28.01.2022; № 1284 від 31.01.2022; № 1301 від 04.02.2022; № 1304 від 07.02.2022; № 1308 від 08.02.2022; № 1343 від 21.02.2022.
Згідно доводів Позивача загальна сума реалізованих пасажирських авіаквитків становить 19 451 983, 48 грн, на яку Позивачем підготовлено звіти - акти для підписання з Відповідачем.
Суд зазначає, що надані Позивачем звіти-акти за Угодою до матеріалів справи не містять підпису Відповідача, а також не містять доказів їх направлення Відповідачу як про це стверджує Позивач.
Водночас, матеріали справи не містять заперечень Відповідача в частині визначених Позивачем сум сплати та сум наданих послуг.
Внаслідок введення на території України воєнного стану з 24.02.2022 Відповідачем скасовано всі авіарейси до 15.05.2022, а також повернуто на рахунок Позивача частину отриманих коштів у загальному розмірі 550 000 грн згідно наступних платіжних інструкцій: № 415 від 04.03.2022, № 470 від 14.04.2023, № 478 від 19.04.2023 та № 490 від 23.05.2023.
У зв`язку з припинення пасажирських авіаперельотів в Україні, Позивачем здійснено повернення вартості пасажирських авіаквитків кінцевим споживачам у загальній сумі 490 102,78 грн, що відображено Позивачем у актах звітах та також не заперечується стороною Відповідача.
В силу зазначеного вище, Позивач стверджує, що у нього за Угодою існує переплата, яка фактично безпідставно утримується Відповідачем в розмірі 710 405, 42 грн із урахуванням часткових повернень коштів Відповідачем на користь Позивача.
Крім того, Позивачем у предмет позову заявляється сума - агентська винагорода, яка згідно доводів Позивача утримується із суми наданих послуг від вартості реалізованих пасажирських авіаквитків, а саме: за ставкою 5 % із 08.04.2021 до 07.02.2022; за ставкою 8 % із 08.02.2022 до 31.03.2022 та у своєму підсумку становить 791 691, 70 грн.
Так, Позивач просить суд стягнути з Відповідача заявлені до стягнення кошти на підставі статті 1212 ЦК України.
Крім того, на існуючу суму боргу Позивачем здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України з огляду на порушення Відповідачем грошового зобов`язання, починаючи з 16.06.2023 (наступний день з дня виникнення заборгованості, початок якої обчислюється з наступного дня після підписання акту-звіту від 15.06.2023 на суму 22 816,71 грн) по 08.12.2025.
Суд зазначає, що Позивачем долучено до позову звіти - акти за Угодою в частині обсягу проданих квитків, додатки до агентської угоди в частині суми коштів, повернутих кінцевим споживачам та Акт звірки взаєморозрахунків, які не підписані стороною Відповідача та взагалі не містять доказів їх направлення Відповідачу (за виключенням Акту звірки взаєморозрахунків через систему документообігу Вчасно), в силу чого суд критично ставиться до таких доказів.
Судом встановлено, що матеріали справи не містять заперечень чи то доказів на спростування заявлених вимог.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.
Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень статтей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Проаналізувавши правовідносини сторін, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно існували договірні зобов`язання згідно укладеної між ними Угоди, що вбачається із дій сторін в частині призначення банківських платежів один одному.
Так, за своєю правовою природою правовідносини сторін в частині виконання Угоди є фактичним договором надання послуг.
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із частиною 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як встановлено судом вище, Позивачем на виконання умов Угоди перераховано Відповідачу 20 222 286, 12 грн, з яких послуги надано на суму 19 451 983, 48 грн, а в подальшому Відповідачем здійснено повернення суми 550 000 грн, а Позивачем відшкодовано вартість квитків кінцевим споживачам 490 102, 78 грн.
Враховуючи відсутність заперечень Відповідача в частині здійснених сторонами розрахунків та зарахувань, станом на дату звернення до суду з позовом невикористаною сумою за Угодою є 710 405, 42 грн та є такою, що з самого початку сплачено Позивачем поза межами Угоди (понад договірних зобов`язань сторін).
Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Частинами 2, 3 статті 1212 ЦК передбачено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статею 11 ЦК).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до статті 1212 ЦК безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Аналогічні висновки наведені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, на які посилається скаржник.
При цьому Верховний Суд неодноразово зазначав, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18).
Відповідно до частини 1 статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Докази повернення суми 710 405, 42 грн Відповідачем на користь Позивача матеріали справи не місять в силу чого вимога в частині стягнення вказаної суми підлягає задоволенню.
Що стосується іншої частини суми, заявленої Позивачем до стягнення - 791 691, 70 грн. агентської винагороди, суд не вбачає підстав для її стягнення з огляду на наступне.
По - перше, враховуючи відсутність тексту Угоди суд не вбачає можливості встановити законність підстав її нарахування та стягнення останньої в розмірі 5 % та 8 %.
По -друге, вказана сума не може бути стягнена судом на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки фактично є заборгованістю за Угодою, тобто не має ознак безпідставного набуття чи збереження такої суми Відповідачем.
Що стосується нарахованих Позивачем 3 % річних та інфляційних втрат суд зазначає, що відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що прострочення виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна (стаття 1212 ЦК України) виникає з моменту безпідставного набуття такого майна, Позивачем правомірно визначено дату початку нарахувань 16.06.2023, яка не порушує прав Відповідача із врахуванням того, що 21.02.2022 (Позивачем здійснено останнє перерахування коштів на користь Відповідача) .
Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22.
Враховуючи викладені вище висновки, судом здійснено перерахунок суми 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму 710 405, 42 грн у зв`язку з чим обґрунтованими та арифметично вірними нарахуваннями є: 3 % річних - 52 900, 87 грн, інфляційні втрати - 150 838, 89 грн в силу чого вимоги Позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 зазначено: «Системний аналіз наведених норм свідчить, що положення частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення, зокрема, відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами.
Застосування частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків.
Тобто можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду).
Якщо суд не застосував відсотки в рішенні, то не може бути і зазначено про їх нарахування до моменту виконання рішення. І навпаки - якщо суд їх застосує, то у рішенні може зазначатися про нарахування відсотків до моменту виконання рішення.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звертає увагу, що нарахування відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову судом за результатом розгляду справи та які зазначені в мотивувальній частині рішення.».
Згідно з частинами 11, 12 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
Враховуючи викладене, суд вважає правомірною вимогу Позивача зазначити у рішенні про нарахування 3 % відсотків річних до моменту виконання рішення із врахуванням суми боргу, присудженого до стягнення.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
З огляду на встановлені судом обставин, враховуючи надані стороною Позивача докази, суд дійшов висновку, що Відповідачем безпідставно зберігаються кошти Позивача, що свідчить про наявність підстав для їх повернення та нарахування Позивачем 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку з чим вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати у вигляді судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» - задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біз Ейрлайн» (вул. Народного Ополчення, буд. 26А, офіс 103, м. Київ, 03151; ідентифікаційний код 43375876) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» (вул. Латорична, буд. 1/4, смт. Кольчино (з), Мукачівський р-н, Закарпатська обл., 89636; ідентифікаційний код 38914194) безпідставно збережені кошти в розмірі - 710 405 (сімсот десять тисяч чотириста п`ять) грн 42 коп, 3 % річних - 52 900 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот) грн 87 коп, інфляційні втрати - 150 838 (сто п`ятдесят тисяч вісімсот вісімдесят три) грн 89 коп та судовий збір - 10 969 (десять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн 74 коп.
3. Органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 у справі № 910/15330/25 здійснювати нарахування 3 % річних на суму основного боргу у розмірі 710 405 ( сімсот десять тисяч чотириста п`ять) грн 42 коп, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біз Ейрлайн» (вул. Народного Ополчення, буд. 26А, офіс 103, м. Київ, 03151; ідентифікаційний код 43375876) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» (вул. Латорична, буд. 1/4, смт. Кольчино (з), Мукачівський р-н, Закарпатська обл., 89636; ідентифікаційний код 38914194) з 09.12.2025 до моменту виконання вказаного рішення, за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С- сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість. 
4. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.
5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 24.02.2026 

Суддя Антон ПУКАС