ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 613/87/24 Головуючий суддя І інстанції Уварова Ю. В.
Провадження № 22-ц/818/327/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про поновлення на роботі, з них

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року   м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 , адвоката Маленка Олександра Васильовича та Комунальної установи «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області, на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 16 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області, Управління освіти, молоді та спорту Богодухівської міської ради про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила: 
- скасувати наказ директора КУ «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області Ружинської О.В. № 2-К від 29.01.2024 «Про оголошення догани ОСОБА_2 », що доведений до відома ОСОБА_1 12.01.2024;
- скасувати наказ директора КУ «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області Ружинської О.В. № 4-К від 15.01.2024 «Про оголошення суворої догани ОСОБА_2 », що доведений до відома ОСОБА_1 15.01.2024;
- скасувати наказ директора КУ «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області Ружинської О.В. № 6-К від 18.01.2024 «Про звільнення фахівця (консультанта) інклюзивно- ресурсного центру Наталії Кириченко» відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України, що доведений до відома ОСОБА_1 18.01.2024;
-поновити ОСОБА_1 на посаді фахівця (консультанта) КУ «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області;
-стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.01.2024 по дату винесення судового рішення у даній справі.
В обґрунтування вимог позивач зазначала, що на підставі наказу № 2-К від 14.01.2019, починаючи з 15.01.2019 до 19.01.2024 вона працювала на посаді фахівця (консультанта) КУ «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області (далі КУ «Богодухівський ІРЦ»). 
В короткий проміжок часу з 12.01.2024 до 15.01.2024 до неї було безпідставно застосовано низку дисциплінарних стягнень та в подальшому 18.01.2024 незаконно звільнено із займаної посади нібито за порушення трудової дисципліни, систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього, з урахуванням раніше накладених дисциплінарних стягнень, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.
Ці накази позивач вважає безпідставними та незаконними, оскільки вона не вчиняла жодних дисциплінарних проступків, не порушувала трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку й належним чином і в повному обсязі виконувала свої посадові обов`язки. 
Причиною застосування першого дисциплінарного стягнення у вигляді догани зазначено «порушення трудової дисципліни, а саме відмову підписання та ознайомлення з наказами директора Богодухівського ІРЦ», однак позивач вважає, що жодним чином не порушувала трудову дисципліну, навпаки, вона перебувала на робочому місці, коли до кабінету зайшла директор КУ «Богодухівський ІРЦ» ОСОБА_3 , яка не надавши можливості ознайомитись із документом, змушувала швидко поставити в ньому підпис. На прохання позивачки надати можливість ознайомитись з документом, ОСОБА_3 категорично відмовила та пообіцяла покарати позивачку. На думку директора порушення трудової дисципліни полягало саме у відмові підписати цей документи за викладених обставин. Будь-якого службового розслідування не передувало винесенню наказу про оголошення позивачці догани, а також їй не було надано можливості надати пояснення стосовно даної ситуації, а лише було складено фіктивні акти про нібито відмову від надання пояснень, зі змістом яких позивача також не ознайомили.
Позивач зазначає, що 12.01.2024 під час оголошення наказу № 2-К від 29.01.2024 їй також не дали можливості виготовити копію документу, у зв`язку з чим нею було здійснено відеозйомку та зафіксовано зміст документу, а саме той факт, що документ датований 29.01.2024, тобто на майбутнє, недійсною датою, яка на той час не настала, оскільки оголошення відбувалось 12.01.2024. 
Через три дні – 15.01.2024 директором КУ «Богодухівський ІРЦ» Ружинською О.В. позивачці було оголошено наказ № 4-К від 15.01.2024 про оголошення суворої догани. Можливості ознайомитись з наказом та отримати його копію позивачці, як і минулого разу, не надали. Службове розслідування перед винесенням наказу також не проводилось, можливості надати пояснення стосовно даної ситуації також надано не було, та знов були складені фіктивні акти про нібито відмову від надання пояснень.
Позивачкою та іншим працівником КУ «Богодухівський ІРЦ» ОСОБА_4 були подані заяви до відділу поліції та прокуратури з приводу зловживання директором установи ОСОБА_3 службовим становищем. Було відкрито кримінальне провадження за ознаками статті 173 КК України. 
Позивач вважає, що факт відкриття цього кримінального провадження щодо директора установи стосовно протиправного тиску на підлеглих працівників, яскраво свідчить про її упередженість під час прийняття таких рішень, які на думку позивачки прийняті з особистих мотивів.
Також позивач зазначає, що підставою її звільнення із займаної посади згідно з наказом № 6-К від 18.01.2024 в черговий раз було зазначено порушення трудової дисципліни, яке на думку роботодавця полягало в тому, що в її службовому кабінеті 10.01.2024 та 11.01.2024 перебували неповнолітні діти. Однак нічого протиправного немає у самому факті перебування дітей в кабінеті. Також в наказі помилково зазначено, що діти тривалий час перебували в кабінеті позивача у вищевказані дати під час оголошення повітряної тривоги, однак це твердження не відповідає дійсності, оскільки відразу після оголошення повітряної тривоги позивач разом із дітьми проходила до укриття, що розташоване в приміщенні школи. Зрозумілим є, що для проходження до укриття з дітьми необхідний певний час щоб зібрати речі та дістатись самого укриття.
Дії директора ОСОБА_3 позивач вважає такими, що суперечать вимогам статті 149 КЗпП України щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень, вимогам ст. 2 КЗпП України – в частині забезпечення гідного ставлення до працівника з боку роботодавця, інших працівників, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, статті 2-1 КЗпП щодо заборони будь-якої дискримінації у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників, а також містять всі ознаки мобінгу, що також є порушенням ст. 2-2 КЗпП України.
Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 16 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано наказ директора КУ «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області № 2-К від 29.01.2024 «Про оголошення догани ОСОБА_2 ».
Скасовано наказ директора КУ «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області № 6-К від 18.01.2024 «Про звільнення фахівця (консультанта) інклюзивно- ресурсного центру Наталії Кириченко» відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді фахівця (консультанта) Комунальної установи «Богодухівський інклюзивно – ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області. 
Стягнуто з Управління освіти Богодухівської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 січня 2024 року по 16 травня 2025 року у розмірі 332 426 (триста тридцять дві тисячі чотириста двадцять шість) гривень 42 копійки, з подальшим відрахуванням із вказаної суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Управління освіти Богодухівської міської ради Харківської області на користь держави (Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувач Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача UA 908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в дохід держави у розмірі 6957 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн. 86 коп.
Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 – адвокат Маленко О.В. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про скасування наказу директора КУ «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради харківської області №4-К від 15.01.2024 «Про оголошення суворої догани ОСОБА_2 » - скасувати, у цій задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем виконувалися всі посадові обов`язки згідно посадової інструкції. Вказує, що ні чинне законодавство, ні локальні акти роботодавця не регламентують порядку надання працівником щотижневих графіків роботи фахівців, процедури підтвердження відповідних фактів.
Натомість роботодавець посилається виключно на показання свідків, які є працівниками роботодавця та перебувають в повній адміністративній залежності від відповідача. Крім того, показання свідків є суперечливими та протирічать матеріалам справи, зокрема щодо перебування свідків у відповідний день на робочому місця, щодо особистого сприйняття відповідних фактичних обставин тощо.
В апеляційній скарзі КУ «Богодухівська інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області просить скасувати рішення суду та у задоволення позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково та всупереч фактичним матеріалам справи дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування наказу відповідача від 12.01.2024 року №2-К.
Так, перебування неповнолітніх дітей у кабінеті позивача 10 січня 2024 року з 13-30 до 15.15 годину та 11 січня з 13-30 до 14.10 годину свідчить про порушення позивачем затвердженого тижневого графіку надання корекційно-розвиткових послуг фахівцем (консультантом) (консультантом) інклюзивно-ресурсного центру, відповідно до якого 11 січня 2024 року позивач повинна була проводити заняття з дитиною ОСОБА_5 дистанційно.
Замість цього, позивач не тільки порушила затверджений тижневий графік, а й фактично надавала приватні незаплановані та незатверджені КУ «Богодухівський ІРЦ» послуги невстановленим неповнолітнім дітям у приміщення КУ «Богодухівський ІРЦ» протягом робочого у та більш того , під час оголошеної повітряної тривоги, ігноруючи при цьому, затверджений порядок надання послуг під час дій правового режиму воєнного стану.
Відповідні обставини були підтверджені показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час судового розгляду цієї справи в суді першої інстанції.
Тим самим позивач вчинила новий дисциплінарний проступок, що з урахуванням оголошення позивачу двох доган протягом останнього календарного року, свідчить про систематичність невиконання позивачем трудових обов`язків без поважних причин.
Вважає, що позивачем допущено 10.01.2024 та 11.01.2024 року допущені порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку Богодухівського ІРЦ та наказу КУ «Богодухівське ІРЦ» від 28.12.2023 року №22 «Про надання послуг в умовах воєнного стану», які достеменно підтверджуються фактичними обставинами справи.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Задовольняючи частково позов суд своє рішення мотивував наступним.
Щодо наказу №2-к від 12.01.2024 про оголошення догани.
Обов`язок виконання наказів директора (на порушенні саме цього підпункту пункту 3.1 Правил внутрішнього розпорядку наполягала сторона відповідача) стосується саме обов`язку виконання законного наказу керівника по суті, а не виконання вимоги директора ознайомитись з наказом та поставити про це свій підпис, як у даній справі.
Якщо працівник не ознайомлений з наказами (наприклад, про відпустку, або про особливості умов роботи у певний період), це може призвести до порушення трудової дисципліни з боку працівника, якщо він не виконує відповідні обов`язки, встановлені таким наказом або порушить встановлені таким наказом правила. 
Водночас не може вважатись порушенням трудової дисципліни сам факт відмови працівника від ознайомлення з наказами та їх підписання. У такому випадку роботодавець повинен скласти акт про відмову працівника ознайомитися з наказом, що і було зроблено в даному випадку.
Однак помилковим є ототожнення відмови ознайомлюватись з наказом (що було поставлено у провину позивачці згідно з наказом №2-к від 12.01.2024 ) з відмовою такий наказ виконати.
Щодо обов`язку виконувати своєчасно і в повному обсязі посадові інструкції, забезпечувати необхідну якість виконуваних робіт, передбаченого п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, суд зазначив таке.
У п.8.4 Посадової інструкції фахівця-консультанта встановлено обов`язок «отримувати від адміністрації Центру інформацію правового і організаційно-методичного характеру, знайомитись з відповідними документами». 
Однак цей пункт розташовано у розділі 8 «Взаємовідносини (зв`язки) за посадою», а не у розділі 2 «Завдання та обов`язки», тому такий обов`язок не є складовою частиною трудової функції працівника та не може вважатись невиконанням трудових обов`язків. 
Отже, незважаючи на те, що складеними актами та показаннями свідків було підтверджено той факт, що позивач ОСОБА_1 не поставила свій підпис на наказах після їх оголошення та доведення їх змісту до відома працівників, в тому числі і до відома позивачки, відмова ознайомлюватись з наказами та підписувати їх не може вважатись порушенням трудової дисципліни або невиконанням трудових обов`язків.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наказ №2-к від 12.01.2024 про оголошення ОСОБА_1 догани не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.
Щодо наказу №4-к від 15.01.2024 про оголошення догани.
Відповідно до Річного плану роботи КУ «Богодухівський ІРЦ» до річного плану роботи фахівців (консультантів) входить підготовка звіту фахівця ІРЦ про результати надання психолого-педагогічних, корекційно-розвиткових послуг (1 раз на рік); щотижневе планування діяльності (кожна п`ятниця тижня або понеділок).
Положеннями пункту 5.6. розділу 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку КУ «Богодухівський ІРЦ» встановлено, що щотижневий графік (план) роботи фахівців затверджується директором.
Отже, посадовою інструкцію та правилами внутрішнього трудового розпорядку КУ «Богодухівський ІРЦ» передбачено обов`язок фахівця (консультанта) подавати щотижневий графік (план) роботи фахівця.
Сама позивач наявність такого обов`язку не заперечувала, зазначила, що не подала графік лише двічі – з тих підстав, що директор неодноразово відмовляла їй у перевірці та затвердженні графіку і з цього приводу вона зверталась до Управління освіти Богодухівської міської ради.
Однак жодних доказів на підтвердження обставин, якими позивач мотивувала неподання щотижневих графіків у грудні 2023 року, позивач не надала. Представник відповідача Управління освіти підтвердила, що позивач зверталась до Управління з відповідною заявою, однак фактів порушення з боку директора Богодухівського ІРЦ встановлено не було. 
Оскаржуючи зазначений наказ, позивачка не наводить інших мотивів, з яких вона просить його скасувати. Твердження про порушення процедури про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за цим наказом, зокрема в частині можливості ознайомлення з ним, також не знайшли свого підтвердження та спростовуються дослідженими судом доказами – копіями актів та показаннями свідків. 
Підстав не довіряти показанням свідків судом не встановлено. 
За наведених обставин суд не вбачає підстав для скасування наказу №4-к від 15.01.2024 та для задоволення позову в цій частині.
Щодо наказу №6-К від 18.01.2024 року про звільнення позивача.
За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. 
У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше 1 року (п. 23 Постанови № 9).
Обов`язковою умовою для звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП є систематичність невиконання обов`язків. 
Так згідно з наказом №6-К від 18.01.2024 підставою звільнення позивачки зазначено порушення трудової дисципліни, систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього, з урахуванням раніше накладених дисциплінарних стягнень (п.3 ч.1 ст.40 КзпП). Підставою винесення наказу зазначено акти про перебування неповнолітніх дітей в кабінеті ОСОБА_1 та акт про відмову надання пояснень.
Суд в даному випадку погоджується з позицією сторони позивача, що сам факт перебування в кабінеті позивачки двох неповнолітніх дітей не може беззаперечно свідчити, що позивач надавала їм послуги.
Жоден зі свідків особисто з дітьми не спілкувався, їх особи не встановлені, зазначена в актах від 10.01.2024 та від 11.01.2024 тривалість перебування дітей в кабінеті ОСОБА_1 не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, зокрема і показаннями свідків. 
Так свідок ОСОБА_8 зазначив, що вони з колегами довго біля екрану не стояли – просто побачили дітей, вирішити повідомити про це директору і розійшлись.
Свідок ОСОБА_6 зазначила, що протягом часу, зазначеного в акті вони з`ясовували ситуацію, а дітей відпустили раніше.
А свідок ОСОБА_7 пояснила, що тривалість перебування дітей в кабінеті їй невідома, вона може лише підтвердити сам факт перебування дітей в кабінеті ОСОБА_1 . 
Сама ОСОБА_1 з самого початку заперечувала факт надання послуг цим дітям, пояснювала, що діти просто зайшли привітатись і погрітись, що підтверджується в тому числі і показаннями свідків.
Посилання в акті від 10.01.2024 на те, що ОСОБА_1 схильна до з`ясування відносин в колективі та робить іншим зауваження, жодного відношення до невиконання трудових обов`язків не має. 
Обставини перебування дітей в кабінеті ОСОБА_1 наступного дня, зафіксовані в акті від 11.01.2024 також не дають підстав для беззаперечного ствердження, що позивачка всупереч наказу про надання послуг під час воєнного стану виключно в онлайн режимі, надавала дітям без супроводу дорослих психологічну допомогу. 
Щодо твердження відповідача про порушення позивачкою щотижневого графіку надання послуг, то до складення акту відповідачем не було перевірено з яких причин не відбулось онлайн заняття з ОСОБА_5 , оскільки як зазначає позивач, саме ОСОБА_9 не підєднався до зустрічі. Отже твердження, що ОСОБА_1 на власний розсуд змінює графік роботи та проводить незаплановані заходи суд вважав недоведеним.
За наведених обставин суд поставив під сумнів акти від 10.01.2024 та від 11.01.2024 (Т.1, а.с. 155-156, 159) та вважав недоведеними зазначені в них обставини, які на думку відповідача свідчать про порушення трудової дисципліни та невиконання позивачкою її трудових обов`язків.
Крім того суд звернув увагу, що усі дії позивачки, які на думку відповідача мали ознаки дисциплінарних порушень, в тому числі і ті, що зафіксовані актами від 10.01.2024 та 11.01.2024, вчинені до видачі усіх наказів про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. 
Отже в будь-якому разі не можна стверджувати, о до позивача були застосовані заходи дисциплінарного стягнення, які не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
З урахуванням викладеного, суд зазначив, що відповідачем не доведено систематичності невиконання працівником своїх обов`язків без поважних причин.
Щодо посилання позивачки на мобінг.
Згідно зі ст.2-2 КЗпП України, мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.
Згідно зі ст. 5-1 КЗпП, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.
Однак ОСОБА_1 ані до суду, ані до центральних органів влади, що реалізують державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, із заявами про визнання факту мобінгу та його припинення не зверталась.
Отже суд не вбачає підстав констатувати, що в даному випадку по відношенню до ОСОБА_10 мав місце мобінг з боку керівництва Богодухівського інклюзивного центру. 
Щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Провадження у справі було відкрито 23.01.2024, отже справа розглядалась більше одного року, однак підстав стверджувати, що це сталось з вини працівника, суд не вбачає.
Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. 
Відповідно до частини першої ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Згідно п. 1 розділу 1 Порядку, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Відповідно до п. 2 розділу 2 вказаного вище Порядку у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.
Згідно з п. 3 розділу 3 вказаного вище Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.
Відповідно до п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.
Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
З огляду на викладені норми, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.
Суд покликався на правові висновки, які були висловлені у постанові ВС від 21.01.2022 у справі № 640/22054/18 про те, що отримання особою іншого доходу, у тому числі за новим місцем роботи, не має значення для цілей обчислення розміру середнього заробітку за правилами ст. 236 КЗпП (не є підставою для його зменшення).
Отже працевлаштування позивачки або надання нею послуг за цивільно-правовим договором не мають в даному випадку значення при обрахунку суми середнього заробітку, що підлягає стягненню.
Як вбачається з довідок про доходи від 07.02 2024 року, позивачу за листопад 2023 року нараховано заробітну плату в сумі 15618.42 грн., за грудень 2023 року нараховано заробітну плату у розмірі 25 694,82 грн., у листопаді було 22 робочих дні, у грудні 2023 року був 21 робочий день, загалом 43 робочих дні (з врахуванням ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»). Таким чином середньоденний заробіток позивача у листопада – грудні 2023 року складав 960,77 гривень (15 618,42 +25 694,82) /43 робочих дні.
Відповідач не надав суду власний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
З цих підстав суд вважав за необхідне стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2024 року по 16 травня 2025 року з розрахунку 960,77 грн. середньоденної заробітної плати за 346 невідпрацьованих робочих днів у розмірі 332 426,42 грн ( 960,77 х 346) = 332 426,42 грн).
Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначив зазначені суми без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів (п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року).
Дані кошти суд стягнув з Управління освіти Богодухівської міської ради Харківської області, оскільки відповідно до Статуту КУ « Богодухівський інклюзивно – ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області, затвердженого рішенням Богодухівської міської ради Харківської області від 03 червня 2022 року №5691-VIII, засновником Центру є Богодухівська міська рада Харківської області, уповноважений ним орган – Управління освіти, молоді та спорту Богодухівської міської ради Харківської області ( на даний час Управління освіти Богодухівської міської ради Харківської області).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу №2-к від 14 січня 2019 року КУ «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської районної ради Харківської області була призначена на посаду практичного психолога (Т.1, а.с.14)
15.01.2021 назву Комунальної установи «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської районної ради Харківської області змінено на Комунальну установу «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр Богодухівської міської ради.
Відповідно до наказу КУ «Богодухівський інклюзивно – ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області №12-к від 04 листопада 2021 року ОСОБА_1 переведено з посади практичного психолога на посаду фахівця ( консультанта) інклюзивно – ресурсного центру з 03 листопада 2021 року (т. 1 а.с. 15). 
Позивач ознайомлена з правилами внутрішнього трудового розпорядку та Посадовою інструкцією фахівця (консультанта) Богодухівського ІРЦ, що підтверджується її підписами у відповідних аркушах ознайомлення (Т.1, а.с.142, 146) та не заперечувалось самою позивачкою.
28.12.2023 директором Богодухівського ІРЦ видано наказ №27 «Про надання послуг в умовах воєнного стану» (т.1, а.с. 152).
28.12.2023 директором Богодухівського ІРЦ Оленою Ружинською в присутності фахівців (консультантів) центру Лариси Косенко, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 складено акт №1, згідно з яким працівник ОСОБА_14 відмовилась від ознайомлення та підписання наказів директора ІРЦ від 28.12.2023 року, а саме: «Про надання послуг в умовах воєнного стану» від 28.12.2023 №27; «Про затвердження графіку відпусток працівників Богодухівського ІРЦ» від 28.12.2023 №28 та «Про затвердження та введення в дію номенклатури справ Богодухівського ІРЦ» від 28.12.2023 №29» (Т.1, а.с.179). 
Крім того, згідно з актом №2 від 28.12.2023, складеним директором Богодухівського ІРЦ Оленою Ружинською в присутності фахівців центру Лариси Косенко, ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , фахівець ОСОБА_14 відмовилась від надання пояснень про причини відмови від підписання наказів (Т.1, а.с.149).
Наказом КУ «Богодухівський інклюзивно ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області №2-К від 12.01.2024 ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме: відмову підписання та ознайомлення з наказами директора (Т.1, а.с.150).
Відповідно до акту від 12.01.2024  про доведення вимог наказу «Про оголошення догани ОСОБА_2 » від 12.01.2024 №2-К»  ОСОБА_1 в присутності фахівців (консультантів) ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 було зачитано текст та доведено до відома вимоги наказу «Про оголошення догани ОСОБА_2 » (Т.1, а.с.151).
29.12.2023 директором Богодухівського ІРЦ Оленою Ружинською в присутності фахівців (консультантів) центру: ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 складено акту №1 про те, що ОСОБА_14 своєчасно не надала, а саме: 18 грудня та 25 грудня 2023 року свої тижневі графіки роботи у зв ’язку із особистими переконаннями і ігноруванням вимог директора (Т.1, а.с.153).
В акті зазначено, що відповідно до річного плану КУ «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області на 2023 рік, затвердженого директором Богодухівського ІРЦ від 28.12.2022 року та схваленого зборами трудового колективу Богодухівського ІРЦ від 28.12.2022 року №2, щотижневі графіки роботи фахівці подають директору для затвердження кожну пятницю або понеділок тижня.
Даний факт є порушенням пункту 5,6 розділу 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку Богодухівського ІРЦ та унеможливлює контроль за виконанням посадових обов ’язків фахівцем ОСОБА_18 .
Крім того, як вбачається з акту від 29.12.2023 №2, складеного директором Богодухівського ІРЦ Оленою Ружинською в присутності працівників центру ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , фахівець ОСОБА_14 відмовилась від надання пояснень про причини неподання щотижневих графіків роботи для затвердження (Т.1, а.с.154).
Наказом КУ «Богодухівський інклюзивно ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області №4-К від 15.01.2024 ОСОБА_1 оголошено сувору догану за порушення трудової дисципліни, а саме відмову від надання щотижневих графіків роботи для їх затвердження директором Богодухівського ІРЦ (Т.1, а.с.157).
Відповідно до акту від 15.01.2024  про доведення змісту і вимог наказу «Про оголошення догани ОСОБА_2 » від 15.01.2024 №4-К»  ОСОБА_1 в присутності фахівців (консультантів) ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 було зачитано текст та доведено до відома вимоги наказу «Про оголошення догани ОСОБА_2 » (Т.1, а.с.158).
10.01.2024 директором Богодухівського ІРЦ Оленою Ружинською в присутності фахівців центру Л. Косенко, II. Перець, А. Романової складено акт №1 про перебування неповнолітніх дітей в кабінеті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13-30 до 15-15 (Т.1, а.с.155-156).
В цьому акті зазначено, що фахівець центру ОСОБА_19 порушує Правила внутрішнього трудового розпорядку Богодухівського ІРЦ, а саме: змінює на свій розсуд графік роботи без узгодження з директором; проводить заміну (або відміну занять) чи незаплановані заходи замість надання корекційно-розвиткових послуг без відома директора; з`ясовує відносини, робить зауваження, оцінює інших працівників у присутності відвідувачів центру та залучає їх до обговорення, ігнорує накази директора Богодухівського ІРЦ, що впливає на нормальне функціонування установи та якість надання послуг.
Крім того, акт містить таку інформацію : «Відповідно наказу директора ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про надання послуг в умовах воєнного стану» від 28.12.2023 року №27 корекційно-розвиткові та психолого-педагогічні послуги в центрі надаються дистанційно. Даний наказ ОСОБА_20 відмовилась підписати, хоча зміст та вимоги наказу до неї були доведені, аргументуючи свою відмову тим, що вона не згода надавати послуги дистанційно, оскільки не мас на своєму робочому місці забезпечений швидкісним інтернетом персональний ноутбук.
10 січня 2024 року з 13.30 по 15.15 за допомогою камер внутрішнього спостереження мною було виявлено, що у кабінеті ОСОБА_19 перебувають дві неповнолітні дівчини без супроводу батьків та під час повітряної тривоги. Я постукала до кабінету ОСОБА_19 та попрохала її вийти до коридору. На мої запитання щодо перебування неповнолітніх дітей у кабінеті ОСОБА_1 відповідала, що діти прийшли до неї на консультацію. Наголошую, що діти є неповнолітніми і не можуть отримувати консультативні послуги без супроводу батьків або осіб, що їх заміщають. Під час повітряної тривоги всі працівники центру проходять в укриття. Па моє прохання назвати прізвища дітей ОСОБА_21 відповіді не надала...
...Мною було виявлено, що ОСОБА_22 анонсувала відкриття терапевтичної кімнати в соціальних мережах на своїй особистій сторінці, прикріпивши фото кабінету ОСОБА_23 , що дає підстави вважати, що діти, які перебували в кабінеті ОСОБА_19 , прийшли до неї на приватну терапію...».
11.01.2024 директором Богодухівського ІРЦ Оленою Ружинською в присутності фахівців центру ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 складено акт про перебування неповнолітніх дітей в кабінеті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 13-30 до 14-10 (Т.1, а.с.159).
В акті зазначено, що 11 січня 2024 року з 13.00 до 14.10 в кабінеті ОСОБА_19 знову перебували дві неповнолітні дитини без супроводу батьків та під час повітряної тривоги, що вказує на порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку та ігнорування наказу директору Богодухівського ІРЦ «Про надання послуг в умовах воєнного стану» від 28.12.2023 року.
Згідно з щотижневим графіком фахівця (консультанта) та тижневим графіком надання корекційно-розвиткових послуг ОСОБА_19 о 13.45 повинна була проводити заняття з дитиною ОСОБА_5 до 14.00. Даний факт підтверджує, що фахівець порушує розділ 3 п.3.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку, оскільки проводить заміну, відміну занять або незаплановані заходи замість надання корекційно-розвиткових послуг, на зауваження директора не реагує, не узгоджує роботи з директором...».
11.01.2024 директором Богодухівського ІРЦ Оленою Ружинською в присутності фахівців центру ОСОБА_27 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 складено акт про відмову надати фахівцем ОСОБА_18 пояснень щодо факту перебування в її кабінеті неповнолітніх дітей без супроводу батьків під час повітряної тривоги 10 січня та 11 січня 2024 року (а.с.160).
Наказом №6-К від 18.01.2024 ОСОБА_1 звільнено на підставі п.3 ст.40 КЗпП України – за порушення трудової дисципліни, систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього, з урахуванням раніше накладених дисциплінарних стягнень. Підставою винесення наказу зазначені вищенаведені акти про перебування неповнолітніх дітей в кабінеті ОСОБА_1 та акт про відмову надання пояснень.
18.01.2024 складено акт про доведення змісту та вимог наказу про звільнення від 18.01.2024 ОСОБА_1 (а.с.162)
Судом в результату допиту свідка ОСОБА_28 , яка працює фахівцем-консультантом Богодухівського ІРЦ за напрямком – логопед, були встановлені наступні обставини.
На одній з нарад було зачитано наказ директора про номенклатуру, всі працівники були з ним ознайомлені – всі його прослухали, але не всі підписали. ОСОБА_1 наказ не підписала, причини відмови не повідомила.
Накази директора про роботу під час воєнного стану та про відпустки позивачці також були зачитані, але їх підписувати ОСОБА_1 також відмовилась без обґрунтувань.
У зв`язку з наведеним було складено акти про відмову ОСОБА_1 ознайомлюватись з наказами директора та про відмову надавати пояснення. Свідок була присутні при складенні актів та підписала їх.
Також свідок повідомила, що по понеділках, об 11-30 працівники подають графіки роботи на майбутній тиждень, ці графіки входять до номенклатури справ, їх підписує директор. Однак бували такі дні, коли ОСОБА_1 не подавала графіки. Під час складення актів про відмову надати пояснення про причини неподання графіків свідок була присутня, акт підписувала.
Крім того свідок пояснила, що в центрі на період воєнного стану запроваджено онлайн роботу, у разі проведення комплексної оцінки – фахівці з дітьми спускаються у сховище, послуги надаються тільки в присутності батьків.
Однак свідок бачила як в приміщення центру заходили діти (дві дівчинки років по 10) без супроводу батьків, які зайшли в кабінет ОСОБА_1 . Потім свідок по камерам, встановленим в коридору бачила цих дітей в кабінеті ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_8 пояснив, що працював фахівцем інклюзивного центру у 2019 - 2024 роках.
Свідок зазначив, що на нараді директор центру доводила зміст наказів до відома працівників, ОСОБА_1 була присутня на цій нараді, чула оголошення наказів, але відмовилась їх підписувати, зазначивши, що не згодна з ними, про що одразу після наради було складено відповідні акти.
Щодо подання графіків – то згідно з річним планом кожного понеділка всі збирались і затверджували щотижневі графіки у директора ОСОБА_3 . Це були графіки, у яких фахівці зазначали, що планують робити протягом тижня. Всі подали такі графіки, а ОСОБА_1 – ні, вона сказала, що була зайнята. Про це також було складено акт.
Крім того, незважаючи на те, що в центрі на період воєнного стану встановлено режим роботи в форматі онлайн (очно проводиться тільки комплексна оцінка), в січні в кабінеті ОСОБА_1 було зафіксовано двох неповнолітніх дітей без супроводу батьків. Це побачив хтось з фахівців по камерам спостереження, які встановлені в центрі. Ці камери не здійснюють запис, а тільки виводять зображення на екран, який встановлено в коридорі. Доступ до екрана мають всі. На питання директора ОСОБА_1 спочатку сказала, що це просто діти, які зайшли погрітись, а потім сказала, що надає їм психологічну допомогу. Наступного дня ситуація повторилась – тоді було складено акт.
Також свідок повідомив, що у зазначений час він перебував у відпустці, тому акти не підписував, але він був на роботі і також бачив дітей по камерам. Вони з колегами довго біля екрану не стояли – просто побачили дітей, вирішити доповісти директору і розійшлись.
Свідок ОСОБА_6 пояснила в судовому засіданні, що як працівник ІРЦ також була присутня на нараді, коли директор оголошувала накази в присутності всіх працівників, після цього з наказом можна було ознайомитись додатково – вивчивши його особисто. ОСОБА_1 була присутня на нараді і чула оголошення, але чи підписала листочок – свідок точно не пам`ятає, але оскільки склали акт – значить не підписала.
Щодо подання та затвердження директором щотижневих графіків, то для цього всі фахівці збирались в кабінеті директора по понеділках, в грудні було так само, вимоги до всіх працівників однакові. ОСОБА_1 графіки подавати не хотіла, в цілому останнім часом поводилась зухвало.
У січні 2024 свідок зустріла на вході в центр двох невідомих дівчат та повідомила директора. Свідок також бачила, що діти перебували в кабінеті ОСОБА_1 – на екрані, встановленому в коридорі, цей екран просто передає зображення, звука немає.
Директор пішла з`ясувати, що це за діти, однак ОСОБА_1 відповіла, що вони просто зайшли погрітись, більше нічого конкретного не сказала.
На питання представника щодо часу, зазначеного в актах, свідок пояснила, що протягом цього часу вони з`ясовували ситуацію, а дітей відпустили раніше.
Наступного дня свідок знов побачила тих самих дітей та ще й під час повітряної тривоги, ОСОБА_1 сказала, що діти прийшли на консультацію. 
Також свідок повідомила, що бачила у Фейсбуці рекламний пост ОСОБА_1 щодо її приватної діяльності.
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що до підписання нею акту від 28.12.2023 всі зібрались в кабінеті директора, вона оголосила наказ і всі розписались за ознайомлення з ним. ОСОБА_1 взяла наказ в руки, поклала на стіл, але не розписалась, причини не пояснювала. При цьому в часі для ознайомлення її ніхто не обмежував.
Щодо графіків – всі фахівці подають їх щопонеділка, однак ОСОБА_1 свій графік не принесла, конкретних пояснень з цього приводу не надала, казала ніби вони ще не готові.
Свідок також зазначила, що підписала акт від 10.01.2024 про перебування дітей в кабінеті ОСОБА_1 , оскільки бачила їх на екрані камер спостереження в коридорі, це були чужі діти – не з центру. В той момент була повітряна тривога. 
Актом від 11.01.2024 було зафіксовано, що діти знов прийшли до кабінету ОСОБА_1 , свідок їх не бачила, але була свідком розмови директора та ОСОБА_1 , які обговорювали ситуацію.
Щодо тривалості перебування дітей в кабінеті, стверджувати не може, оскільки не була там весь цей час, може лише підтвердити сам факт перебування дітей в кабінеті ОСОБА_1 .
Сама ОСОБА_1 казала, що діти просто так зайшли до неї. Особисто свідок з дітьми не спілкувалась.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Досліджені судом докази свідчать, що відсутні підстави для встановлення факту мобінгу щодо позивача, оскільки крім його звернень до роботодавця, органу місцевого самоврядування та органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю щодо вчинення відносно нього мобінгу, цей факт жодним належним доказом не доведений.
У матеріалах справи відсутні належні, достовірні та достатні докази вчинення відносно позивача систематичних тривалих умисних дій з боку роботодавця або окремих працівників, що містять ознаки мобінгу.
11 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)», яким Кодекс законів про працю України доповнено статтею 2-2, відповідно до якої:
Мобінг (цькування) – систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.
Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є:
- створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги);
- безпідставне негативне видокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця);
- нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту;
- нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації;
- безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);
- необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.
Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).
Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.
Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.
Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.
В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною 2 статті 81 ЦПК України визначено, що у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 76 ЦПК України).
Оскільки встановлені судом обставини апелянтами не спростовані, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині скасування наказу директора КУ «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради харківської області №4-К від 15.01.2024 «Про оголошення суворої догани ОСОБА_2 », через їх недоведеність та щодо наявності ознак вчинення мобінгу стосовно неї.
Згідно із статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Відповідно до положень статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.
Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.
Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру, який полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника у трудовому колективі. У трудовому законодавстві немає обмежень щодо підстав та періодичності застосування догани як дисциплінарного стягнення
Згідно з частинами першою та другою статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
Відповідно до статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Таким чином, в силу ст. ст. 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.
Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника
Посадові обов`язки фахівця-консультанта визначені в Посадовій Інструкції фахівця (консультанта), яка складається з 8 розділів: загальні положення, завдання та обов`язки, права, відповідальність, повинен знати, кваліфікаційні вимоги, охорона праці та взаємовідносини за посадою.
Обов`язок виконання наказів директора (на порушенні саме цього підпункту пункту 3.1 Правил внутрішнього розпорядку наполягала сторона відповідача) стосується саме обов`язку виконання законного наказу керівника по суті, а не виконання вимоги директора ознайомитись з наказом та поставити про це свій підпис.
Якщо працівник не ознайомлений з наказами (наприклад, про відпустку, або про особливості умов роботи у певний період), це може призвести до порушення трудової дисципліни з боку працівника, якщо він не виконує відповідні обов`язки, встановлені таким наказом або порушить встановлені таким наказом правила. 
Водночас не може вважатись порушенням трудової дисципліни сам факт відмови працівника від ознайомлення з наказами та їх підписання. У такому випадку роботодавець повинен скласти акт про відмову працівника ознайомитися з наказом, що і було зроблено в даному випадку.
Однак помилковим є ототожнення відмови ознайомлюватись з наказом (що було поставлено у провину позивачці згідно з наказом №2-к від 12.01.2024 ) з відмовою такий наказ виконати.
Щодо обов`язку виконувати своєчасно і в повному обсязі посадові інструкції, забезпечувати необхідну якість виконуваних робіт, передбаченого п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що у п.8.4 Посадової інструкції фахівця-консультанта встановлено обов`язок «отримувати від адміністрації Центру інформацію правового і організаційно-методичного характеру, знайомитись з відповідними документами». 
Такі обов`язки з огляду на їх розташування у розділі 8 «Взаємовідносини (зв`язки) за посадою», а не у розділі 2 «Завдання та обов`язки», - є складовою частиною безпосередніх трудових обов`язків працівника, а лише забезпечують їх виконання, а тому за відсутності доказів, що їх порушення вплинуло на виконання безпосередніх трудових обов`язків по суті не може вважатись їх невиконанням. 
Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року справі № 755/12434/17 вказав, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147- 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. 
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
У своїй постанові від 21.03.2018 у справі № 336/3679/17 Верховний суд зазначив, що не є порушенням трудової дисципліни невиконання обов`язків, які виходять за межі трудових або виходять за межи трудового договору (ВС/КЦС)
Відповідно до пункту 3.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку до обов`язків працівників Богодухівського ІРЦ відноситься:
- виконувати своєчасно і в повному обсязі посадових інструкцій, забезпечувати необхідну якість виконуваних робіт; 
- виконувати накази директора Богодухівського ІРЦ, інструкції та інші локально- нормативні акти; 
- вживати заходів до негайного усунення причин і умов, перешкоджаючих та ускладнюючих нормальну робочу, негайно інформувати про це директора Богодухівського ІРЦ; 
- дотримуватись вимог по охороні праці, техніці безпеки, виробничої санітарії, протипожежної охорони, передбачені відповідними правилами і інструкціями; 
- педагогічним працівникам узгоджувати графік надання послуг з іншими педагогічними працівниками центру, та ін.
Посадові обов`язки фахівця-консультанта визначені в Посадовій Інструкції фахівця (консультанта), яка складається з 8 розділів: загальні положення, завдання та обов`язки, права, відповідальність, повинен знати, кваліфікаційні вимоги, охорона праці та взаємовідносини за посадою.
Тому, незважаючи на те, що складеними актами та показаннями свідків було підтверджено той факт, що позивач ОСОБА_1 не поставила свій підпис на наказах після їх оголошення та доведення їх змісту до відома працівників, в тому числі і до відома позивачки, за недоведеності невиконання позивачкою своїх прямих функціональних обов`язків сама по собі відмова ознайомлюватись з наказами та підписувати їх не може вважатись порушенням трудової дисципліни або невиконанням трудових обов`язків.
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктом 1 статті 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 1471, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось уже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника (п. 22 Постанови № 9).
Обов`язок доведення правомірності звільнення працівника при оспорюванні такої покладається на роботодавця (Постанова ВС від 23.01.2018 у справі № 273/212/16-ц)
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинено працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок (ВС від 09.12.2021, справа №489/58/20).
У постанові ВС від 21.04.2021 у справі №640/15754/19 визначено, що єдиною належною обставиною, яка свідчить про систематичність вчинення працівником дисциплінарного проступку, є чинне рішення (наказ) керівника відповідного органу про накладення на працівника дисциплінарного стягнення за таке порушення.
У даному випадку відповідач не довів систематичний характер вчинення працівником дисциплінарного проступку.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для їх залишення без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 , адвоката Маленка Олександра Васильовича та Комунальної установи «Богодухівський інклюзивно-ресурсний центр» Богодухівської міської ради Харківської області залишити без задоволення.
Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 16 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 19 березня 2026 року.

Головуючий –       В.Б. Яцина.

Судді -         Н.П.Пилипчук.

О.Ю.Тичкова.