Ічнянський районний суд Чернігівської області  

Провадження № 2/733/62/26
Єдиний унікальний №733/2208/25
Рішення
Іменем України

14 квітня 2026 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області
у складі головуючого - судді Овчарика В.М.,
за участю секретаря Ткаченко В.М.,
представника позивача Руденка К.В. та
представника відповідачки Яцюк Н.М. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами спрощеного позовного провадження у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
установив:
У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (далі-ТОВ «ФК «Процент») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 28 185 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що 15 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 10322, згідно якого відповідачу надається кредит в сумі 3 000,00 грн на строк на 365 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,3 % від суми кредиту за кожен день користування (839,50 % річних). Кредитний договір укладений в електронному вигляді та підписаний відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідачки з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Водночас остання, в порушення умов договору, не повернула суму кредиту, не сплатила нараховані проценти, у зв`язку із чим за нею утворилась заборгованість у розмірі 28 185 грн, з яких: 3 000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 25 185 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 15.04.2024 року до 15.04.2025 року (нараховані за ставкою 2,30% за кожен день користування кредитом), в зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Процент» вказану вище заборгованість, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою судді від 10 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, яку призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та витребувано від АТ "Райффайзен Банк" докази (а.с. 69); 05 грудня 2025 року представником відповідачки Яцюк Н.М. подана заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (а.с. 77); 09 грудня 2025 року від АТ «Райффайзен Банк» надійшли витребувані судом докази (а.с. 85-86); протокольною ухвалою суду від 12.01.2026 року визнано обов`язковою явку до суду позивача та відповідачки для дачі особистих пояснень (а.с. 105, 108, 109); протокольною ухвалою суду від 04.02.2026 року повторно визнано обов`язковою явку до суду позивача для дачі особистих пояснень (а.с. 121-122, 123); 06 лютого 2026 року представником позивача подане клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконферненції (а.с. 129), яке було задоволене ухвалою суду від 09 лютого 2026 року (а.с. 130); 10 лютого 2026 року представником відповідачки подане клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконферненції (а.с. 131), яке було задоволене ухвалою суду від 10 лютого 2026 року (а.с. 134); 03 березня 2026 року представником позивача подане клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконферненції (а.с. 141), яке було задоволене ухвалою суду від 03 березня 2026 року (а.с. 142); 03 березня 2026 року представником позивача подане клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконферненції (а.с. 141), яке було задоволене ухвалою суду від 03 березня 2026 року (а.с. 142); 09 березня 2026 року представником відповідачки подане клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконферненції (а.с. 143), яке було задоволене ухвалою суду від 09 березня 2026 року (а.с. 146); за усними клопотаннями представників сторін від 14 квітня 2026 року про участь у судовому засіданні у режимі відеоконферненції, протокольною ухвалою суду від 14 квітня 2026 року задоволені клопотання останніх; протокольною ухвалою суду від 14 квітня 2026 року поновлено строк для подачі відзиву на позов відповідачкою. 
Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.
 
Представником відповідачки - адвокатом Яцюк Н.М. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що відповідачка частково визнає позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в сумі 3 000 грн (п. 1.1 Кредитного договору) та відсотків в розмірі 13 023 грн. Зазначила, що заборгованість за процентами була нарахована позивачем за період з 15.04.2024 року до 15.04.2025 року, із застосуванням фіксованої ставку 2,30 % за кожен день користування кредитом (839,50 % річних) та Графіку платежів. Проте, умови договору в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки розмір відсотків до 22 квітня 2024 року має розраховуватись з процентної ставки 2,3 %, з 22 квітня 2024 року до 20.08.2024 року - 1,5 %, а з 20.08.2024 року - 1 %, враховуючи вимоги п. 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування». Тому сума процентів за період з 15.04.2024 року по 15.04.2025 року сумарно складає 13 023 грн. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн заперечує, вважаючи такий розмір необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та наданих адвокатом послуг (а.с. 88-91). 

26 грудня 2025 року представником позивача Руденком К.В. подана відповідь на відзив представника відповідачки, відповідно до якого представник просить задовольнити позовні вимоги з посиланням на те, що за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-ІХ, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024 року, денна процентна ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладення такого договору, при цьому, денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Тому, у зв`язку з порушенням відповідачкою зобов`язань за нею мається заборгованість, яка складається 3 000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 25 185 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 15.04.2024 року до 15.04.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 2,30% за кожен день користування кредитом (839,50 % річних) та Графіку платежів. Що стосується витрат на правничу допомогу, то вважає їх такими, що співмірні зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Процент» вказану вище заборгованість, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн (а.с. 97-102).

13 січня 2026 року представником відповідачки Яцюк Н.М. подане заперечення на відповідь на відзив, в якому остання просила позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент» задовольнити частково з посиланням на те, що позивачем всупереч вимогам Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження величини денної процентної ставки застосовував протягом всього строку кредитування фіксовану процентну ставку, внаслідок чого неправомірно збільшив суму заборгованості відповідача. До всіх споживчих кредитних договорів після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» імперативно застосовуються умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки відповідно до їх розмірів, які передбачені у перехідному періоді, тому фіксована ставки 2,3 % могла діяти за кредитним договором тільки до 22 квітня 2024 року, з 22 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року - 1,5 %, а з 20.08.2024 року - 1%. Таким чином розрахунок процентів відповідно до вимог законодавства щодо розміру денної процентної ставки повинен бути таким: з 15.04.2025 року по 22.04.2024 року проценти в розмірі 2,3 %, що з розрахунку 3 000:100х2х2,3х7 =483 грн; з 22.04.2024 року по 20.08.2024 року проценти мають складати - 1,5 % на день, що з розрахунку 3 000:100х2х1,5х120 =5 400 грн; за період з 20.08.2024 року по 15.04.2025 року проценти мають складати -1 % на день, що з розрахунку 3 000:100х1х238 =7 140 грн. Отже сума процентів за період з 15.04.2024 року по 15.04.2025 року, яка могла б бути нарахована відповідно до обмежень, встановлених законом, складає 483,00 грн +5 400,00 грн +7 140 грн =13 023,00 грн. На думку відповідача, нарахування кабальних відсотків за користування кредитом є прихованою мірою відповідальності за невиконання кредитного договору через заборону стягувати відсотки як міру покарання під час дії воєнного стану. Разом з тим, заявлені на відшкодування 10 000 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, неспівмірними зі складністю справи, яка відповідно до положень ЦПК України є малозначною, розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, а сама позовна заява є шаблонною. Актом приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 року підтверджується, що адвокат веде аналогічні судові справи щонайменше з 10 боржниками позивача, що ще раз свідчить про шаблонний характер роботи, яка не вимагає професійної майстерності адвоката. Тому, заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн свідчить про намагання останнього збагатитися за рахунок додаткового способу отримання доходу. Також просить врахувати, що відповідачка є внутрішньо-переміщеною особою, яка через агресію росії втратила дім, звичний спосіб життя, у зв`язку з чим потребує додаткового соціального захисту та підтримки, при цьому стягнення абсолютно необґрунтованих сум на послуги адвоката становлять для неї надмірний фінансовий тягар, що суперечить принципу розумності розподілу таких витрат. З урахуванням викладеного представник відповідачки просила частково задовольнити вимоги ТОВ «ФК «Процент» та стягнути з відповідачки на користь позивача 3 000 грн заборгованості по основній сумі кредиту та 6 000 грн-відсотків (а.с. 112-113).
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав та підстав зазначених ним у відповіді на відзив.
Представник відповідачки позов визнала частково з посиланням на викладені неї обставини у відзиві на позов та запереченні у відповідь на відзив.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що 15 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 10322 (а.с. 14-18), відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором. Процентна ставка за користування кредитом становить 2,3% від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 839,50%) користування кредитом. Строк надання кредиту - 365 днів зі сплатою кредиту в кінці строку користування. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 27 днів. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФК «Процент», які розміщені на сайті https://procent.com.ua (п.1.5 кредитного договору). Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , що належить позичальникові.
Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. 

Підписанням кредитного договору відповідачка засвідчила, що до укладення договору уважно ознайомилася з текстом паспорту споживчого кредиту (а.с. 20-23), договору та Правилами, а також отримала від Товариства інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9,25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті Товариства, що забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

На виконання умов договору позивачем 15 квітня 2024 року перераховано 3 000 грн на картковий рахунок, зазначений відповідачкою в заяві-анкеті та в кредитному договорі, призначення платежу - перерахування коштів за договором № 10322 від 15 квітня 2024 року на умовах фінансового кредиту (а.с. 24).

Із детального розрахунку заборгованості за кредитни договором № 10322 від 15.04.2024 року видно, що за відповідачкою у період з 15.04.2024 року по 15.10.2025 року утворилася заборгованість у розмірі 28 185,00 грн, з яких: 3 000 грн-тіло кредиту, 25 185 грн-проценти (а.с. 25-30).

Згідно з інформацією АТ «Райффайзен банк», витребуваною судом, на ім`я ОСОБА_2 емітовано банківську картку № НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 зазначений в анкетних даних ОСОБА_2 (а.с. 85).

Із виписки з особового рахунку, за яким випущена вказана платіжна картка, видно операцію по зарахуванню коштів в сумі 3 000,00 грн здійснено ОСОБА_2 15.04.2024 року (а.с. 86).
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ( стаття 204 ЦК України).
За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Із матеріалів убачається, що кредитний договір був укладений в електронній формі, що не заперечується сторонами, на підтвердження чого також слугує позиція представника відповідачки щодо визнання позовних вимог у частині стягнення заборгованості по тілу кредиту.
У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент» до ОСОБА_2 у частині стягнення суми заборгованості по тілу кредиту у сумі 3 000 грн підлягають задоволенню.
Разом з тим, представником відповідачки заперечується стягнення суми заборгованості по відсотках, зазначеної позивачем у своєму позові, а тому з приводу вирішення даного питання суд враховує наступне.

Так, 22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Зокрема, статтею 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Відтак, згідно з вказаним Законом максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати:
протягом перших 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто до 22 квітня 2024 року - 2,5 %;
протягом наступних 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, до 20 серпня 2024 року - 1,5 %;
починаючи з 241 дня з дня набрання ним чинності, тобто, з 20 серпня 2024 року - 1%.
Відповідно ТОВ «ФК «Процент» мало право нараховувати проценти за користування кредитом за період з 15.04.2024 року по 22.04.2024 року включно за денною ставкою 2,3%, як зазначено у Кредитному договорі, з розрахунку 3 000:100х2х2,3х7 =483 грн; з 22.04.2024 року по 20.08.2024 року проценти мають складати - 1,5 % на день, що з розрахунку 3 000:100х2х1,5х120 =5 400 грн; за період з 20.08.2024 року по 15.04.2025 року проценти мають складати -1 % на день, що з розрахунку 3 000:100х1х238 =7 140 грн. 
Відтак, розмір заборгованості за процентами, який відповідатиме Закону України «Про споживче кредитування», становитиме 13 023,00 грн, а тому в іншій частині нарахована заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 12 162 грн (25 185,00 грн - 13 023,00 грн) є неправомірною.
Суд відхиляє твердження представника позивача про те, що денна процентна ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладення такого договору, при цьому, денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), враховуючи те, що Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» був прийнятий 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, а тому укладаючи 15.04.2024 року кредитний договір позивач повинен був на виконання вимог Закону врахувати ці обставини, беручи до уваги і той факт, що споживач, зазвичай, є «слабкою» стороною у цивільних відносинах, правові відносини якого з фінансовою установою фактично не є рівними».
Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки 6 000 грн, а не 13 023 грн у рахунок нарахованих відсотків, оскільки стороною відповідачки не доведено нарахування позивачем відсотків, які є несправедливими, враховуючи підписаний сторонами Кредитний договір № 10322 від 15.04.2024 року з відповідними його умовами, тобто свободу договору.
Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «Процент».
На підставі ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2025 року з 01 січня встановлений у розмірі 3 028 грн. 

Отже, судовий збір за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру становить у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 3 028 грн. 

ТОВ «ФК «Процент» при подачі позову до суду через систему «Електронний суд» було сплачено суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 3651 від 20 жовтня 2025 року (а.с. 13). 

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача, з урахуванням пропорційності до задоволеної частини вимог, слід стягнути 1 377,13 грн судового збору (2 422,40 грн-сума сплаченого судового збору за подання позовної заяви х 56,85% -задоволено судом вимоги заявленого позову).

Також позивачем ставиться питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).
Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.
Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
На підтвердження обґрунтованості витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді, позивач додав копію договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Процент» та Руденком К.В. (а.с. 41-42), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Руденка К.В. (а.с. 43), копію акту приймання-передачі наданих послуг № 73 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг на загальну суму 100 000 грн (а.с. 45), копію витягу з реєстру № 1 до акту про приймання-передачі наданих послуг № 73, відповідно до якого за складання позовної заяви до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором № 10322 від 15.04.2024 року та клопотання про витребування доказів вартість послуг становить 9 000 грн, а за складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику з ОСОБА_2 кредитним договором № 10322 від 15.04.2024 року вартість послуг становить 1 000 грн (а.с. 46), копію платіжною інструкції кредитного переказу коштів № 3403 від 30.09.2025 року, якою перераховану позивачем 100 000 грн Руденку К.В. за надання юридичних послуг по Договору № 03\06/2024 від 03.06.2024року та акут № 73 від 30.09.2025 року (а.с. 47). 
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що вартість виконаних робіт представником позивача є завищеним, який не відповідає критерію реальності, розумності та складності справи, яка розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, категорія якої є розповсюдженою, так як позови ТОВ «ФК «Процент» про боргові зобов`язання є типовими, які розглядаються різними судами України та не потребує особливих затрат часу адвоката для підготовки позовної заяви до суду, враховуючи надані представником позивача докази того, що останній надає послуги ТОВ «ФК «Процент» по боргових зобов`язаннях, що є підставою для зменшення вартості витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування відповідачкою таких витрат, а тому, з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності, пропорційності та публічним інтересом справи слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Процент» 2 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 137, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд 
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором № 10322 від 15 квітня 2024 року в розмірі 16 023 (шістнадцять тисяч двадцять три) гривні 00 коп, з яких: 3 000,00 грн - заборгованість за кредитом, 13 023 грн - нараховані проценти за період з 15.04.2024 року по 15.04.2025 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» 1 377 (одну тисячу триста сімдесят сім) гривень 13 коп судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп понесених витрат на правничу допомогу.
В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», місце знаходження: бульвар Вацлава Гавела, 4, м. Київ, ЄДРПОУ 41466388. 
Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Повне судове рішення складено 15 квітня 2026 року.

Головуючий суддя В. М. Овчарик