ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 березня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 732/1217/25
Головуючий у першій інстанції – Бойко А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/388/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді – Шарапової О.Л.,
суддів – Онищенко О.І., Скрипки А.А.,
з участю секретаря: Шапко В.М.
Сторони:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гетьманське».
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гетьманське».
Оскаржується рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2025 року, суддя Бойко А.О., місце ухвалення оскаржуваного рішення – м.Городня, повний текст рішення суду складено 20 жовтня 2025 року.
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Гетьманське», в якому просила розірвати договір оренди землі від 20.01.2014 (змінений додатковими угодами №6 від 01.01.2019 та б/н від 10.02.2023, які є його невід`ємними частинами), укладений між нею і ТОВ «Гетьманське», предметом якого є земельна ділянка площею 2,4510 га кадастровий номер 7421484000:04:000:0192 та припинити речове право (номер запису про інше речове право – 50257470) – право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7421484000:04:000:0192, яке зареєстроване за ТОВ «Гетьманське»; стягнути з відповідача орендну плату за 2023 та 2024 роки за орендовану земельну ділянку із кадастровим номером 7421484000:04:000:0192 в сумі 11 443,21 грн із подальшим вирахуванням із цієї суми обов`язкових платежів, та судовий збір. 
Позов мотивовано тим, що вона є власницею земельної ділянки площею 2,4510 га, кадастровий номер 7421484000:04:000:0192, яка розташована на території Дроздовицького старостинського округу Городянського (наразі Чернігівського) району Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №824 від 10.11.2017. На підставі договору оренди землі від 20.01.2014 її мати ОСОБА_2 передала належну їй земельну ділянку 2,4510 га, кадастровий номер7421484000:04:000:0192 в оренду СТОВ «Іскра» строком на 10 років. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після її смерті право власності на вказану ділянку перейшло до неї. Оскільки відповідно до п. 40 договору оренди землі від 20.01.2014 перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов договору або його розірвання, то до неї перейшли всі права та обов`язки орендодавця відповідно до вказаного договору оренди землі від 20.01.2014. На підставі додаткової угоди №6 від 01.01.2019 до договору оренди землі від 20.01.2014, укладеної між нею, СТОВ «Іскра» та ТОВ «Гетьманське» право оренди земельної ділянки перейшло до ТОВ «Гетьманське». Також додатковою угодою було внесено ряд змін до договору оренди, зокрема продовженого його дію до 31.12.2025 та змінено розмір орендної плати (встановлено розмір орендної плати 3 415,58 грн за рік оренди).
10.02.2023 між нею та відповідачем було укладено додаткову угоду б/н до договору оренди землі від 20.01.2014, якою вказаний договір оренди було викладено в новій редакції, відповідно до якої: договір вважається укладеним строком на 19 років (п. 3.1); орендна плата вноситься в грошовій формі в сумі 5 855,29 за повний рік оренди (п. 4.1); обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється без урахування річного індексу споживчих цін на товари і послуги, показників інфляції та індексів нормативно-грошової оцінки (п. 4.3); орендна плата вноситься до 31 грудня (п. 4.4.).
Договір оренди землі від 20.01.2014, а також додаткові угоди до нього належним чином зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до договору оренди землі орендар зобов`язаний вчасно сплачувати всі належні за цим договором орендні платежі (п. 9.4). Всупереч умовам договору відповідач, починаючи з 2023 року припинив виплачувати орендну плату.
Внаслідок систематичної несплати відповідачем орендної плати, вона бажає розірвати договір із цим орендарем, а також стягнути невиплачену орендну плату за 2023 та 2024 роки.
Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволені повністю. Розірвано договір оренди землі № 01 від 20 січня 2014 року, змінений додатковими угодами № 6 від 01.01.2019 та б/н від 10.02.2023, які є його невід`ємними частинами, щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,4510 га, з кадастровим номером 7421484000:04:000:0192 та припинити речове право на земельну ділянку з кадастровим номером 7421484000:04:000:0192, а саме право оренди, зареєстроване за ТОВ «Гетьманське», номер запису про інше речове право № 50257470. Стягнуто з ТОВ «Гетьманське» на користь ОСОБА_1 орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 7421484000:04:000:0192, площею 2,4510 га, за 2023 та 2024 роки у розмірі 11 443,21 грн із подальшим вирахуванням із цієї суми обов`язкових платежів та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
В апеляційній скарзі ТОВ «Гетьманське» просить скасувати вказане рішення суду. 
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. 

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що земельна ділянка позивачки розташована на відстані близько 2 км від кордону з республікою білорусь та 30 км від кордону з російською федерацією. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, Городнянська міська територіальна громада з 22 червня 2022 року відноситься до території можливих бойових дій. Торгово-промислова палата України засвідчила, що військова агресія Російської Федерації проти України з 24 лютого 2022 року до її офіційного закінчення є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). З урахуванням даних обставин ТОВ «Гетьманське» позбавлене можливості обробляти земельну ділянку, належну позивачці, а отже і виплачувати орендну плату. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що неможливість використання земельної ділянки через її розташування на тимчасово окупованій території, фактичне знищення майна товариства, потенційне замінування та пов`язана з цим загроза життю та здоров`ю працівників є прямим наслідком збройної агресії, що об`єктивно унеможливило виконання зобов`язань за договором оренди.
Особа, яка подала апеляційну скаргу щодо несплати орендної плати зазначає, що відсутність сплати орендної плати відповідачем до моменту підтвердження безпечного стану земельної ділянки є наслідком обставин непереборної сили, за які він не відповідає, це унеможливлює розірвання договору оренди землі на підставі систематичної несплати орендної плати за цей період. Товариство не відмовляється від своїх зобов`язань, але наголошує на неможливості їх виконання у період тимчасової окупації, ліквідації її наслідків та до моменту повного розмінування земельної ділянки, що унеможливлює безпечне ведення господарської діяльності.
ОСОБА_1 у своєму відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Гетьманське» просить її залишити без задоволення, а рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2025 року – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що 20 січня 2014 року між ОСОБА_2 та орендарем – СТОВ «Іскра» був укладений договір оренди землі № 01, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,4510 га, в тому числі рілля – 2,4510 га. Договір укладено на 10 (десять) років. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі – 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає – 976,70 грн, із якої вираховується податок з доходів орендодавця згідно Податкового кодексу України (а.с. 16-20).
Згідно зі свідоцтвом на право на спадщину за законом від 09 листопада 2017 року, виданого приватним нотаріусом Городнянського районного нотаріального округу Неволько В. А., зареєстроване в реєстрі за №824, спадкоємцем ОСОБА_2 є дочка ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 2,4510 га, кадастровий номер 7421484000:04:000:0192, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дроздовицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області (а.с. 26).
У подальшому, додатковою угодою № 6 від 01 січня 2019 (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до договору оренди землі № 1 від 20.01.2014 визначено новим орендодавцем ОСОБА_1 , а новим орендарем ТОВ «Гетьманське» і обумовлено у п.4.3, що строк дії договору оренди земельної ділянки, раніше переданої позивачем в оренду СТОВ «Іскра» для нового орендаря ТОВ «Гетьманське», продовжується до 31.12.2025. Також сторонами узгоджено, що новим орендарем орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 7% нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 3 415,58 грн (а.с. 21).
10 лютого 2023 року додатковою угодою до Договору оренди землі від 20.01.2014, вказаний договір оренди був викладений в новій редакції, орендодавець – ОСОБА_1 , орендар – ТОВ «Гетьманське», за яким строк дії договору – 19 років, об`єкт договору – земельна ділянка площею 2,4510 га, кадастровий номер 7421484000:04:000:0192, орендна плата – 5 855,29 грн за повний рік оренди, орендна плата вноситься до 31 грудня (а.с. 22-24).
Оскільки договір оренди від 20 січня 2014 року не був нотаріально посвідчений, а був укладений у простій письмовій формі, то і для внесення змін достатньо було укласти додаткову угоду 20 січня 2019 року (до спливу строку договору) та додаткову угоду від 10 лютого 2023 року у простій письмовій формі. Угода хоч і була у формі багатостороннього договору, яка визначена в ст. 626 ЦК України, однак при цьому були враховані загальні положення про договір, які не суперечили тристоронньому договору.
У додаткових угодах № 6 від 01 січня 2019 року про заміну сторони та про внесення змін до Договору оренди землі № 1 від 20.01.2014 до завершення строку дії договору спадкоємець попереднього орендаря передала своє переважне право ТОВ «Гетьманське» і орендодавець погодив таку заміну. Крім цього, Додатковою угодою від 10.02.2025 було викладено договір оренди землі № 1 від 20.01.2014 в новій редакції, де орендодавець – ОСОБА_1 , а орендар – ТОВ «Гетьманське». Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ці угоди зареєстровані в установленому законом порядку, а речове право – право оренди на земельну ділянку кадастровий номер: 7421484000:04:000:0192, зареєстроване за ТОВ «Гетьманське», номер запису про інше речове право – 50257470.
За змістом договору оренди №1 від 20.01.2014 та додаткових угод до договору від 01.01.2019 та 10.02.2023 орендна плата в обумовленому сторонами розмірі сплачується один раз на рік і сплачується протягом року, але не пізніше 31 грудня поточного року (п. 11 договору оренди землі, п. 4.4 додаткової угоди до договору від 10.02.2023).
Аналіз змісту договору оренди землі № 01 від 20.01.2014 укладеного між спадкодавцем позивачки ОСОБА_2 та СТОВ «Іскра» та додаткових угод № 6 від 01 січня 2019 та від 10.02.2023 про заміну сторони та про внесення змін до Договору оренди землі № 01 від 20.01.2014, укладених в подальшому вже між позивачкою та новим орендарем – відповідачем у справі, свідчить, що між сторонами виникли правовідносини оренди землі.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Згідно зі ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Законом України «Про оренду землі».
Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно пункту 3 частини першої статі 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
На вимогу однієї із сторін договір відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.
Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.
Правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та приписи частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать, а навпаки доповнюють одні одних.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
Тлумачення пункту д) частини 1 статті 141 ЗК України, частини 2 статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати в цілому, так і її виплати в розмірі меншому, ніж визначеному договором.
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність .
За змістом наведених норм, істотним слід визнавати таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
У ч. 1 ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Отже, стороною, якою заявлено вимоги про розірвання договору, повинно бути доведено наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, тобто існування цих двох умов у їх сукупності. Матеріалами справи, а саме відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 21.05.2025 (а.с. 57-60), підтверджено несплату коштів відповідачу за орендну плату.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами дія договору не припинялась, майно орендодавцю від орендаря не повернуто і таке майно надалі продовжує перебувати у користуванні відповідача. Відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами договором оренди внаслідок непереборної сили. Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції врахував, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. 
Отже, сам воєнний стан не є безумовною підставою для застосування норми частини шостої статті 762 ЦК України.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення рф на територію України. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено військовий стан, який триває дотепер.
Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що сама по собі війна не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Апеляційний суд враховує лист ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, який є загальним офіційним документом і на нього посилався відповідач, ним визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України. Вказаний лист є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Той факт, що ТПП України засвідчила відповідну форс-мажорну обставину сам собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.
Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. При цьому, наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки не надано належних та допустимих доказів щодо обставин, які унеможливлюють використання земельної ділянки за призначенням. 
Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» залишити без задоволення.
Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 30 березня 2026 року.

Головуюча: Судді: