П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/15096/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Драновський Я.В. 
Суддя-доповідач - Драчук Т. О. 
30 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом споживчого товариства "Домашній хліб Поділля" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
в вересні 2025 року позивач, - СТ "Домашній хліб Поділля", звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.12.2025 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми "С" від 03.06.2025 №11934/2201-0706.
Стягнуто на користь споживчого товариства "Домашній хліб Поділля" судові витрати в сумі 12943 (дванадцять тисяч дев`ятсот сорок три) грн 38 коп. за рахунок бюджетних відшкодувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Також, на адресу суду 14.01.2026 надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Крім того, в даному відзиві, позивач просить стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області проведена документальна позапланова виїзна перевірка СТ "Домашній хліб Поділля" (ПН 36923720) з питання дотримання установлених НБУ строків розрахунків та підтвердження повідомлення Національного банку України про порушення граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями по контракту від 28.12.2023 №28/12/23 за період з 28.12.2023 по 21.04.2025.
За результатами перевірки складено акт від 05.05.2025 №8172/22-01-07-06/36923720 та встановлено порушення СТ "Домашній хліб Поділля" вимог ч.3 ст.13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII "Про валюту і валютні операції" з урахуванням п.14 постанови Правління НБУ від 24.02.2022 №18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану", щодо дотримання законодавчо встановленого строку розрахунків по імпортному контракту №28/12/23 від 28.12.2023 з VB S.r.l., (Італія), в сумі 56700,00 Євро на 1 день, в сумі 56700,00 Євро на 43 дні, в сумі 56700,00 Євро на 2 дні, в сумі 56700,00 Євро на 41 день, в сумі 106621,79 Євро на 1 день.
За результатами акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення форми "С" від 03.06.2025 №11934/2201-0706 на суму 661948,27 грн.
За результатами адміністративного оскарження, рішенням ДПС України від 05.08.2025 № 22642/6/99-00-06-01-03-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 03.06.2025 року № 11934/2201-0706 - без змін.
Вважаючи, що спірне податкове повідомлення - рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у разі зупинення виконання господарської операції, яке зумовлене виникненням форс-мажорних обставин, зупиняється як перебіг строку розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, так і нарахування пені на весь період дії форс-мажорних обставин.
В свою чергу, між СТ "Домашній хліб Поділля" (покупець) та італійською компанією VB S.r.I. (продавець) було укладено контракт № 28/12/23 на поставку товару від 28.12.2023 (далі - Контракт).
Відповідно до п. 1.1. Контракту продавець продає, а покупець приймає та оплачує: хлібопіч циклотермічну тунельну 2,0м*18м (далі за текстом - Товар).
Відповідно до п. 2.4. Контракту загальна сума Контракту становить 378000,00 Євро.
Відповідно до п. 5.1. Контракту оплата Товару здійснюється покупцем згідно графіку платежів.
Відповідно до п. 5.5. Контракту строк виконання замовлення продавцем є 7 (сім) календарних місяців від дати отримання від покупця підтвердження на виготовлення замовлення шляхом здійснення передоплати відповідно п.5.1.1. Контракту. Доставка здійснюється FCA-b (ІНКОТЕРМС 2020).
Зазначений 7-місячний термін поставки враховує поставку сировини та компонентів, обробку матеріалів, таку як зварювання і т.д., а також виготовлення електричної шафи, програмного забезпечення розробку та тестування.
Позивач та АТ "Укрексімбанк" уклали кредитний договір №24-16KN0002 від 14.05.2024, згідно з яким встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 11400000,00 гривень для фінансування не більше 70 % вартості витрат на придбання виробничого обладнання за Контрактом №28/12/23 на поставку товару від 28.12.2023, укладеним між позичальником та Компанією VB S.r.l, Італія.
19.04.2024 між позивачем та італійською компанією VB S.r.I. було укладено додаткову угоду до Контракту № 28/12/23 на поставку товару від 28.12.2023. Сторонами зокрема внесено зміни до п.5.1. Контракту та п. 5.5. Контракту (в частині графіку платежів).
Відповідно до п. 5.5. Контракту із змінами викладеними в додатковій угоді від 19.04.2024 строк виконання замовлення продавцем є 7 (сім) календарних місяців від дати отримання від покупця другого платежу відповідно до п. 5.1.2. Контракту. Доставка здійснюється на умовах FCA-b (ІНКОТЕРМС 2020).
07.05.2024 між позивачем та італійською компанією VB S.r.I. було укладено додаткову угоду до Контракту № 28/12/23 на поставку товару від 28.12.2023. Сторонами зокрема внесено зміни до п. п. 9.5., 9.6., 10.3. та 10.6. Контракту.
07.05.2024 між позивачем та італійською компанією VB S.r.I. було укладено додаткову угоду до Контракту № 28/12/23 на поставку товару від 28.12.2023. Сторонами внесено зміни до п. 5.1. Контракту та викладено в редакції, що оплата товару здійснюється покупцем згідно графіку платежів:
- 56700,00 EUR – передоплата до 15.01.2024;
- 56700,00 EUR – до 06.05.2024;
- 163800,00 EUR – до 21.06.2024;
- 81900,00 EUR – до 28.06.2024;
- 18900,00 EUR – до 10.07.2024.
На виконання п. 5.1. Контракту компанією VB S.r.I. було виставлено ряд інвойсів, які в подальшому були оплачені позивачем, що підтверджується: платіжними інструкціями №20 від 15.01.2024, №1 від 06.05.2024, №4 від 18.06.2024, №6 від 27.06.2024 та №7 від 08.07.2024.
Пунктом 14-2 постанови Правління Національного Банку України від 24.02.2022 № 18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" встановлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05.04.2022.
Разом з тим, нормами ч.4 ст.13 Закону України "Про валюту та валютні операції" встановлено, що за окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку.
Внаслідок того, що строк виготовлення обладнання за Контрактом складає 7 (сім) місяців, позивач звернувся до Міністерства економіки України, для одержання висновку щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком.
На суму 56700,00 євро – продовжено на строк з 16.07.2024 до 04.12.2024 згідно з висновком Мінекономіки від 31.07.2024 № 4432-09/2202-07.
На суму 56700,00 євро – продовжено на строк з 04.11.2024 до 06.12.2024 згідно з висновком Мінекономіки від 27.11.2024 № 4432-09/3519-07.
На суму 163800,00 євро – продовжено на строк з 15.12.2024 до 17.01.2025; на суму 81900,00 євро – продовжено на строк з 24.12.2024 до 17.01.2025; на суму 18900,00 євро – продовжено на строк з 01.01.2025 до 17.01.2025 згідно з висновком Мінекономіки від 14.01.2025 № 4432-09/50-07.
Таким чином, граничні строки розрахунків для СТ "Домашній хліб Поділля" за Контрактом з урахуванням висновків Мінекономіки були: 04.12.2024, 06.12.2024 та 17.01.2025 відповідно.
Однак, у зв`язку із повінню, яка відбулася в провінції Ровіго, регіон Венето, Італія, яка призвела до ремонту доріг та розв`язок в регіоні виготовлений компанією VB S.r.I. Товар не міг бути вчасно відвантажений (відправлений) для СТ "Домашній хліб "Поділля".
Зазначений факт підтверджується сертифікатами Торгово-промислової палати Венеції Ровіго від 20.01.2025, а також сертифікатом №3000-25-0575 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 28.03.2025. В обох сертифікатах міститься інформація, що дані форс-мажорні обставини тривали з 19.11.2024 по 13.01.2025.
Таким чином, у зв`язку із ремонтом доріг та розв`язок в регіоні Венето, сторони Контракту не могли виконати його умови щодо своєчасного відправлення Товару через логістичні труднощі у зв`язку з повінню.
Отже, сторони не змогли своєчасно виконати умови Контракту внаслідок дії форс-мажорних обставин, які підтверджені відповідними сертифікатами Торгово-промислової палати, при цьому відразу після відпадіння непереборних обставин (останній день 13.01.2025) Контракт був виконаний своєчасно та в повному обсязі.
Зокрема компанія VB S.r.I. здійснила поставку товару за контрактом, що підтверджується: митною декларацією № 25UA209230004571U8, CMR серії А №812855, пакувальним листом №001 від 14.01.2025, сертифікатом про переміщення товарів EUR.1 №856293 від 14.01.2025, CMR серії А №289031, пакувальним листом №005 від 16.01.2025, сертифікатом про переміщення товарів EUR.1 №856325 від 17.01.2025, CMR серії А №812892, пакувальним листом №002 від 14.01.2025, сертифікатом про переміщення товарів EUR.1 №856292 від 14.01.2025, CMR серії А №252236, пакувальним листом №004 від 16.01.2025, сертифікатом про переміщення товарів EUR.1 №856310 від 18.01.2025, CMR серії А №457537, пакувальним листом № 003 від 15.01.2025, сертифікатом про переміщення товарів EUR.1 №856300 від 15.01.2025.
Разом з тим, в акті перевірки та в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні проігноровано той факт, що в силу форс-мажорних обставин (повінь у провінції Ровіго, регіон Венето, Італія, викликана рясними опадами в зазначений період, що призвело до ремонту доріг та розв`язок в регіоні) виконання Контракту було зупинено на період дії форс-мажорних обставин, а саме з 19.11.2024 по 13.01.2025.
На підтвердження наявності форс-мажорних обставин СТ "Домашній хліб Поділля" було надано ГУ ДПС в Хмельницькій області копії: сертифікату від 20.01.2025, що посвідчує форс-мажорні обставини, виданий Торгово-промисловою палатою міста Ровіго (Італія); переклад українською мовою Сертифікату від 20.01.2025, що посвідчує форс-мажорні обставини, виданого Торгово-промисловою палатою міста Ровіго (Італія); копії сертифікату № 3000-25-0575 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Київською торгово-промисловою палатою.
З огляду на це, сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видано Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, або уповноваженою організацією (органом) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту), є підставою для подовження законодавчо встановлених термінів (строків) розрахунків на період дії форс-мажорних обставин та підставою для не нарахування пені на період дії форс-мажорних обставин.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Позивач також сплатив судовий збір у розмірі 7943,38 грн, тому ці витрати, враховуючи задоволення позову, слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.
Щодо витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації виключно стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
З матеріалів справи встановлено, що позивач подав підтверджуючі докази надання правової допомоги, зокрема: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №22/2025, укладений 15.08.2025, рахунок фактура №01-22/2025 від 15.08.2025, акт приймання - передачі наданих послуг №01-№22/2025 від 25.09.2025, платіжні інструкції №356 від 27.08.2025, №447 від 11.09.2025, №518 від 25.09.2025 на суму 20000,00 грн.
При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що розгляд справи проводився за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, суд першої інстанції вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 5000,00 гривень у суді першої інстанції є співмірними зі складністю цієї справи, наданими адвокатом обсягом послуг, тому підлягають стягненню з відповідача.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. (застосовується редакція чинна на момент подання податкової накладної).
Закон України від 16.01.2020 № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», серед усього іншого, повністю змінив правовий підхід до розуміння «пені» та її ролі в системі фінансової відповідальності платників податків.
Законом України від 16.01.2020 № 466-ІХ, крім іншого, внесено зміни до підпунктів 14.1.39, 14.1.162 пункту 14.1 статті 14, статті 111 ПК України відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону України від 16.01.2020 № 466-ІХ вказані зміни набули чинності з 01.01.2021.
Згідно з пп.14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з пп. 14.1.39. п. 14.1. ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Відповідно до п.п. 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення, у сфері зовнішньоекономічної діяльності; є контролюючий орган.
Таким чином, Податковим кодексом України визначено, що пеня за порушення строків розрахунків в іноземній валюті є різновидом грошового зобов`язання платника податків та застосовується контролюючим (податковим) органом в порядку, який передбачений для прийняття податкових повідомлень-рішень, а Закон України «Про валюту і валютні операції», зокрема його стаття 13, містить лише встановлення такого виду відповідальності, як пеня за порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею.
Відтак, пеня за порушення резидентами строку розрахунків в іноземній валюті відповідно до вимог Податкового кодексу України, з 01 січня 2021 року є одним із різновидів пені в розумінні приписів підпункту 14.1.162 пункту 14.1. ст.14 Податкового кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про валюту і валютні операції" № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Як передбачено ст. 3 ЗУ "Про валюту і валютні операції" відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону. Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону. У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону. Закони України та інші нормативно-правові акти валютного законодавства, що встановлюють нові обов`язки для суб`єктів валютних операцій або погіршують їхнє становище, не мають зворотної сили. У разі якщо норма цього Закону чи нормативно-правового акта Національного банку України, виданого на підставі цього Закону, або норми інших нормативно-правових актів Національного банку України допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків резидентів та нерезидентів у сфері здійснення валютних операцій або повноважень органів валютного нагляду, така норма трактується в інтересах резидентів та нерезидентів.
Згідно з ч. 3 ст. 13 ЗУ "Про валюту і валютні операції" у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Пунктом 21 Положення №5 передбачено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Положеннями пункту 23 розділу II Положення № 5 передбачено, що розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного пунктом 21 розділу II цього Положення, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення, у повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в Україні в банку.
Відповідно до ч.5 ст.13 ЗУ "Про валюту і валютні операції" порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Згідно з п. 6 ст. 13 Закону №2473-VII у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» право засвідчення форс-мажорних обставин має Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, які видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
В свою чергу, форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, між СТ "Домашній хліб Поділля" (покупець) та італійською компанією VB S.r.I. (продавець) було укладено контракт № 28/12/23 на поставку товару від 28.12.2023 (далі - Контракт).
Відповідно до п. 1.1. Контракту продавець продає, а покупець приймає та оплачує: хлібопіч циклотермічну тунельну 2,0м*18м (далі за текстом - Товар).
Відповідно до п. 2.4. Контракту загальна сума Контракту становить 378000,00 Євро.
Відповідно до п. 5.1. Контракту оплата Товару здійснюється покупцем згідно графіку платежів.
Відповідно до п. 5.5. Контракту строк виконання замовлення продавцем є 7 (сім) календарних місяців від дати отримання від покупця підтвердження на виготовлення замовлення шляхом здійснення передоплати відповідно п.5.1.1. Контракту. Доставка здійснюється FCA-b (ІНКОТЕРМС 2020).
Зазначений 7-місячний термін поставки враховує поставку сировини та компонентів, обробку матеріалів, таку як зварювання і т.д., а також виготовлення електричної шафи, програмного забезпечення розробку та тестування.
Позивач та АТ "Укрексімбанк" уклали кредитний договір №24-16KN0002 від 14.05.2024, згідно з яким встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 11400000,00 гривень для фінансування не більше 70 % вартості витрат на придбання виробничого обладнання за Контрактом №28/12/23 на поставку товару від 28.12.2023, укладеним між позичальником та Компанією VB S.r.l, Італія.
19.04.2024 між позивачем та італійською компанією VB S.r.I. було укладено додаткову угоду до Контракту № 28/12/23 на поставку товару від 28.12.2023 року. Сторонами зокрема внесено зміни до п. 5.1. Контракту та п. 5.5. Контракту (в частині графіку платежів).
Відповідно до п. 5.5. Контракту із змінами викладеними в додатковій угоді від 19.04.2024 строк виконання замовлення продавцем є 7 (сім) календарних місяців від дати отримання від покупця другого платежу відповідно до п. 5.1.2. Контракту. Доставка здійснюється на умовах FCA-b (ІНКОТЕРМС 2020).
07.05.2024 між позивачем та італійською компанією VB S.r.I. було укладено додаткову угоду до Контракту № 28/12/23 на поставку товару від 28.12.2023. Сторонами зокрема внесено зміни до п. п. 9.5., 9.6., 10.3. та 10.6. Контракту.
07.05.2024 року між позивачем та італійською компанією VB S.r.I. було укладено додаткову угоду до Контракту № 28/12/23 на поставку товару від 28.12.2023. Сторонами внесено зміни до п. 5.1. Контракту та викладено в редакції, що оплата товару здійснюється покупцем згідно графіку платежів:
- 56700,00 EUR – передоплата до 15.01.2024;
- 56700,00 EUR – до 06.05.2024;
- 163800,00 EUR – до 21.06.2024;
- 81900,00 EUR – до 28.06.2024;
- 18900,00 EUR – до 10.07.2024.
На виконання п. 5.1. Контракту компанією VB S.r.I. було виставлено ряд інвойсів, які в подальшому були оплачені позивачем, що підтверджується: платіжними інструкціями №20 від 15.01.2024, №1 від 06.05.2024, №4 від 18.06.2024, №6 від 27.06.2024 та №7 від 08.07.2024.
Разом з цим, ч.4 ст.13 Закону України "Про валюту та валютні операції" встановлено, що за окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку.
Внаслідок того, що строк виготовлення обладнання за Контрактом складає 7 (сім) місяців, позивач звернувся до Міністерства економіки України, для одержання висновку щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком.
На суму 56700,00 євро – продовжено на строк з 16.07.2024 до 04.12.2024 згідно з висновком Мінекономіки від 31.07.2024 № 4432-09/2202-07.
На суму 56700,00 євро – продовжено на строк з 04.11.2024 до 06.12.2024 згідно з висновком Мінекономіки від 27.11.2024 № 4432-09/3519-07.
На суму 163800,00 євро – продовжено на строк з 15.12.2024 до 17.01.2025; на суму 81900,00 євро – продовжено на строк з 24.12.2024 до 17.01.2025; на суму 18900,00 євро – продовжено на строк з 01.01.2025 до 17.01.2025 згідно з висновком Мінекономіки від 14.01.2025 № 4432-09/50-07.
Таким чином, граничні строки розрахунків для СТ "Домашній хліб Поділля" за Контрактом з урахуванням висновків Мінекономіки були: 04.12.2024, 06.12.2024 та 17.01.2025 відповідно.
Також, колегія суддів зауважує, що як встановлено з матеріалів справи та вказано судом першої інстанції, на підтвердження наявності форс-мажорних обставин СТ "Домашній хліб Поділля" було надано ГУ ДПС в Хмельницькій області копії: сертифікату від 20.01.2025, що посвідчує форс-мажорні обставини, виданий Торгово-промисловою палатою міста Ровіго (Італія); переклад українською мовою Сертифікату від 20.01.2025, що посвідчує форс-мажорні обставини, виданого Торгово-промисловою палатою міста Ровіго (Італія) та копію сертифікату № 3000-25-0575 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Київською торгово-промисловою палатою.
Разом з цим, з даних документів вбачається, що обставини заявлені в даних сертифікатах безпосередньо впливають на виконання контракту між СТ "Домашній хліб Поділля" (покупець) та італійською компанією VB S.r.I. (продавець) № 28/12/23 від 28.12.2023 та виникли на підставі непереборної сили (повінь в провінції Ровіго, регіон Венето, Італія, яка призвела до ремонту доріг та розв`язок в регіоні).
Тобто, фактично дані форс-мажорні обставини виникли саме в регіоні Венето, оскільки обидва сертифіката вказують на наслідковий зв`язок саме для регіону Венето, а не лише провінції Ровіго, та як наслідок неможливості своєчасного виконання контракту.
З урахуванням вказаного, доводи апелянта в частині, що повінь в провінції Ровіго не стосується маршруту слідування (в межах виконання контракту № 28/12/23 від 28.12.2023) не знайшли свого підтвердження.
Також, Верховний Суд в постанові від 13.07.2023 у справі № 560/9742/22 зазначив, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видано Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, або уповноваженою організацією (органом) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту) є підставою для подовження законодавчо встановлених термінів (строків) розрахунків на період дії форс-мажорних обставин та підставою для не нарахування пені на період дії форс-мажорних обставин.
Згідно матеріалів справи дія форс-мажорних обставин охоплює увесь період нарахування податковим органом пені за порушення граничних строків за операціями з надходження товару по імпорту.
Зазначений вище сертифікат позивач надав контролюючому органу при наданні заперечення на акт перевірки, проте такий сертифікат не був врахований відповідачем при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення.
Верховний Суд у постанові від 22.05.2024 у справі № 620/14203/23 вказав, що положення Закону України "Про валюту та валютні операції" не визначають жодним чином повноважень контролюючого органу на власний розсуд надавати оцінку висновку торгово-промислової палати щодо наявності форс-мажорних обставин, як і не покладає на суб`єкта господарювання обов`язок довести контролюючому органу наявність форс-мажорних обставин, а навпаки - вказується лише про необхідність надати довідку (сертифікат) про існування форс-мажорних обставин у конкретно визначеній господарській операції.
Надання Сертифікату Торгово-промисловою палатою України, отриманого у встановленому законодавством порядку, є обов`язковою умовою, оскільки сам лише факт існування форс-мажорних обставин, не звільняє від виконання зобов`язання автоматично. При видачі сертифікату Торгово-промислова палата України засвідчує не тільки форс-мажорні обставини, але і їх безпосередній вплив на конкретне зобов`язання (договір), у якому заявник є стороною (причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань).
Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач на підтвердження дії форс-мажорних обставин, надав відповідні сертифікати ТПП, а також підтвердив вплив таких обставин на права та обов`язки сторін, які передбачені договором, що є підставою для подовження законодавчо встановлених термінів (строків) розрахунків на період дії форс-мажорних обставин та підставою для не нарахування пені на період дії форс-мажорних обставин.
З огляду на специфічність правовідносин, що стосуються строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, які врегульовано окремим спеціальним нормативно - правовим актом - Законом України «Про валюту і валютні операції», та врегульовують конкретну визначену його предметом групу правовідносин, Судова палата дійшла висновку, що пункт 129.9.7 пункту 129.9 статті 129 (стосується ненарахування / анулювання нарахованої пені внаслідок введення воєнного, надзвичайного стану), абзац 11 пункту 52-1 (стосується ненарахування / списання нарахованої пені протягом дії карантину), підпункт 69.9 пункту 69 (стосується зупинення перебігу строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи) підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України не розповсюджуються на строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, що врегульовано законодавством у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, та на пеню, нараховану за порушення вимог цього законодавства.
На правовідносини, пов`язані з нарахуванням пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності на підставі Закону України «Про валюту і валютні операції» не поширюються визначені підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 ПК України обставини звільнення особи від фінансової відповідальності. Вплив форс-мажорних обставин на особливості нарахування пені за порушення особою валютного законодавства визначено безпосередньо нормою частини шостої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції».
Зважаючи на наведене, згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, а тому наявні підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
На підставі встановленого та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірність, а позивачем спростовано прийняті ГУ ДПС у Хмельницькій області повідомлення-рішення форми "С" від 03.06.2025 №11934/2201-0706.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Щодо доводів апелянта в частині витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У пункті 269 Рішення у цій справі суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19.
Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 у справі № 520/9115/19.
Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В свою чергу, за змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
В свою чергу, позивачем надано суду: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №22/2025, укладений 15.08.2025, рахунок фактура №01-22/2025 від 15.08.2025, акт приймання - передачі наданих послуг №01-№22/2025 від 25.09.2025, платіжні інструкції №356 від 27.08.2025, №447 від 11.09.2025, №518 від 25.09.2025 на суму 20000,00 грн.
Щодо гонорару, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з ст.28 Правил адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 з`їздом адвокатів України, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Між позивачем та адвокатським бюро було узгоджено, що розмір гонорару складатиме 20000 грн 00 коп (а.с.89 (рахунок-фактура)).
В свою чергу, з наданих доказів неможливо заперечувати факту надання адвокатських послуг та визначення гонорару (передбачено договором) в межах ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», як здійснив суд першої інстанції.
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначено, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Разом з цим, як вище було зазначено судом, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що співмірним і розумним є стягнення судових витрат на користь позивача, в межах правничої допомоги, в розмірі 5000 грн 00 коп.
Так, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючи вказане, матеріали справи, складність справи, задоволенні позовні вимоги, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення заяви позивача в цій частині, а саме стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Щодо клопотання про стягнення витрат на правову допомогу (зазначено в відзиві на апеляційну скаргу), колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У пункті 269 Рішення у цій справі суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19.
Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 у справі № 520/9115/19.
Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В свою чергу, за змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
В свою чергу, відповідачем надано суду: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №22/2025, укладений 15.08.2025, Ордер серії ВХ №1105035, рахунок фактура №02-22/2025 від 12.01.2026, акт приймання - передачі наданих послуг №02-№22/2025 від 14.01.2026, платіжні інструкції №1020 від 13.01.2026 на суму 20000,00 грн..
З наданих доказів неможливо заперечувати відсутність надання адвокатських послуг та визначення гонорару (передбачено договором) в межах ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Разом з цим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши встановлені обставини справи, відсутність судових засідань, відзив на апеляційну скаргу (в частині суті спору), колегія суддів вважає, що співмірним і розумним є стягнення судових витрат на користь позивача, в межах правничої допомоги, в розмірі 4000 грн 00 коп.
Так, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючи вказане, складність справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивача, а саме стягнення на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн за рахунок бюджетних асигнувань позивача. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року - без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області (ЄДРПОУ 44070171) на користь споживчого товариства "Домашній хліб Поділля" (ЄДРПОУ 36923720) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн 00 коп.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.