Справа № 694/2720/25 провадження № 2/694/234/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

10.02.2026 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Смовж О.Ю.,
за участі секретаря судового засідання Тимошенко Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

встановив:
ТОВ "Коллект Центр" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором № 3757901836-118957 від 09.09.2021, Договором № 696577 від 01.09.2021, загальний розмір заборгованості за якими становить 17 751,93 грн., а також понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що 09.09.2021 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики №3757901836-118957 за умовами якого товариство приймає на себе зобов`язання надати кредит у розмірі 1 500 грн., строком на 14 діб, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,95% за кожен день користування кредитом.
Крім того, 01.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики № 696577, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 2 000,00 грн., шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, строк позики - 30 днів; процентна ставка (базова, фіксована) становить 2%, яка нараховується. 
Вказані кредитні договори укладено в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». 
18.01.2022 укладено договір № 18-01/22, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3757901836-118957 від 09.009.2021.
10.03.2023 укладено договір № 10-03/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ "Коллект Центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3757901836-118957. 
Таким чином, ТОВ ТОВ "Коллект Центр" наділено правом вимоги до відповідача за договором № 3757901836-118957
25.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 25/01/2022/1, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором № 696577 від 01.09.2021 року. 
10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 696577 від 01.09.2021. 
Відповідач належним чином покладені на нього обов`язки за вказаними договорами не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 17 751 грн 93 коп., а саме:
- за договором позики № 3757901836-118957 від 09.009.2021 у розмірі 10 915,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 1 500 грн, заборгованість за нарахованими відсотками -9 415 грн 00 коп.;
- за договором позики № 696577 від 01.09.2021 року у розмірі 6 836 грн 93 коп, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 2 000 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги – 4 800 грн., інфляційні збитки - 32 грн, 3% річних - 4,93 грн.
На підставі викладеного, представник позивача звертається до суду та просить стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати по справі у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу.
У судове засідання представник позивача не з`явився. Натомість, у позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Коллект центр».
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового розгляду судовою повісткою, не з`явився. Будь-яких заяв, відзиву на позов, чи пояснень по суті справи, на адресу суду не надіслав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 09.09.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики № 3757901836-118957.
Відповідно до п. 2.2 Договору позики кредит надається в загальному розмірі, сума кредиту - 1 500 грн.
Згідно із п.п. 2.3. Договору позики, дата видачі кредиту 09.09.2021 року, дата повернення кредиту 23.09.2021 року (включно), термін користування кредитом 14 діб.
Відповідно до п.п. 2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору).
Умовами Договору позики на період зазначений в п.п. 2.3. Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 1,95 % за кожен день користування Кредитом.
Пунктом 2.7. Договору позики встановлено, що Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства.
Матеріалами справи підтверджено, що 01.09.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики № 696577.
Відповідно до п. 2.1 п.2.2 Договору сума позики складає 2 000,00 грн; строк позики - 30 днів.
Відповідно до п. 2.3. Договору процентна ставка (базова, фіксована) становить 2 % яка нараховується за кожен день користування позикою.
Матеріалами справи також підтверджено, що 18.01.2022 року було укладено договір № 18-01/22 відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3757901836-118957 від 09.009.2021 року.
10.03.2023 року було укладено договір № 10-03/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ "Коллект Центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3757901836-118957. 
Таким чином, ТОВ ТОВ "Коллект Центр" наділено правом вимоги до відповідача за договором № 3757901836-118957
25.01.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 25/01/2022/1 відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором № 696577 від 01.09.2021 року. 
10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір відступлення права вимоги № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 696577 від 01.09.2021 року. 
Представником позивача також надано до суду розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за вказаними договорами у загальному розмірі складає 17751 грн 93 коп., а саме:
- за договором позики № 3757901836-118957 від 09.009.2021 року у розмірі 10 915,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 1 500 грн., заборгованість за нарахованими відсотками -9 415 грн 00 коп.;
- за договором позики № 696577 від 01.09.2021 року у розмірі 6 836 грн 93 коп, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 2 000 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги – 4 800 грн., інфляційні збитки - 32 грн, 3% річних - 4,93 грн.
Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Особливості укладання договорів в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.
Судом встановлено, що вказані догови між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису сторін за допомогою направлення ОТР-пароль на номер телефону відповідача.
Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року, по справі № 127/33824/19, обґрунтованим висновком є те, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, Кредитний договір між Позивачем та Відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані Відповідачу.
Матеріали справи свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення ст. 638 ЦК України.
Суд зазначає, що відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення вказаних договорів. Дії відповідача спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору є неможливим.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Форма правочину щодо заміни кредитора у зобов`язанні визначено у ст. 513 ЦК України, згідно вимог якої правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами.
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
У статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням.
Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Положеннями ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Верховним Судом у постанові від 07.06.2023 року по справі № 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22), наголошено, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основним зобов`язанням за:
- договором позики № 3757901836-118957 від 09.009.2021 року у розмірі 1 500 грн.;
- договором позики № 696577 від 01.09.2021 року у розмірі 2 000 грн.
Представник позивача, окрім заборгованості за основним зобов`язанням, просив також стягнути із відповідача заборгованість за відсотками та комісією:
- за договором позики № 3757901836-118957 від 09.09.2021 року за нарахованими відсотками у розмірі 9 415,00 грн.;
- за договором позики № 696577 від 01.09.2021 року за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 4 800 грн, інфляційні збитки - 32 грн., 3% річних - 4 грн 93 коп.
Разом з тим, судом встановлено, що згідно із п.п. 2.3. договору позики № 3757901836-118957 від 09.09.2021 року дата видачі кредиту 09.09.2021 року, дата повернення кредиту 23.09.2021 року (включно), термін користування кредитом 14 діб. 
Також, відповідно до п. 2 договору позики № 696577 від 01.09.2021 року встановлено, що сума позики складає 2 000 грн, строк позики - 30 днів, процентна ставка (базова, фіксована) становить 2,0 % яка нараховується за кожен день користування позикою.
При цьому, із наданих представником позивача розрахунків заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитними коштами нараховані як на період строку кредитування, так і після закінчення цього строку.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05 квітня 2023 року при розгляді справи права № 910/4518/16, провадження № 12-16гс22 висловила правову позицію, що надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Виходячи із викладеного, суд не приймає до уваги розрахунки заборгованості за вказаними договорами, які містяться в матеріалах справи, в частині нарахування відсотків поза межами строку кредитування, оскільки такі проведені без урахування умов договорів, а також всупереч вимог закону в частині нарахування заборгованості за відсотками.
Відповідно до вимог ст. ст. 4, 6 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання
Подальше продовження нарахування процентів за вказаними договорами після закінчення строку кредитного договору є неправомірним, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків поза межами строків надання кредиту.
Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками та комісією:
- за договором позики № 3757901836-118957 від 09.09.2021 року за нарахованими відсотками у розмірі 409,50 грн ( 1 500 грн. * 1,95 % /100 *14 днів = 409,50 грн.);
- за договором позики № 696577 від 01.09.2021 року за нарахованими відсотками у розмірі 1 200 грн ( 2 000 грн. * 2,00 % /100 *30 днів = 1 200 грн.);, інфляційні збитки - 32 грн., 3% річних - 4 грн 93 коп.
Окрім цього, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Представником позивача зроблено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за договором позики № 696577 від 01.09.2021 року, відповідно до якого за період з 24.09.2021 року по 23.02.2022 року 3% річних складає 4,93 грн, інфляційні втрати - 32 грн.
Суд зазначає, що інфляційні втрати та 3% річних розраховані позивачем на суму основного зобов`язання та до 23.02.2022 року включно, що не порушує законодавство України.
Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 року у справі № 209/3103/21 зазначив, що при вирішенні цивільних справ судами ураховується стандарт доказування «більшої вірогідності».
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» заборгованість у загальному розмірі 3346 грн 43 коп., а саме:
- заборгованість за договором позики № 3757901836-118957 від 09.09.2021 року у розмірі 1 909,50 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 1 500 грн, заборгованість за нарахованими відсотками за період з 09.09.2021 року по 23.09.2021 року (включно) – 409,50 грн;
- заборгованість договором позики № 696577 від 01.09.2021 року у розмірі 3 236 грн 93 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 2 000 грн, заборгованість за нарахованими відсотками – 1 200 грн, 3% річних 4 грн 93 коп, інфляційні втрати - 32 грн.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити через їх необґрунтованість та недоведеність.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 702 грн 25 коп. за вимоги за кредитним договором №3757901836-118957 від 09.09.2021, також з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави за вимоги за кредитним договором №696577 від 01.09.2021 в розмірі 702 грн 25 коп.
Що стосується відшкодування відповідачем позивачу витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 9 000 грн., то слід зазначити наступне.
Судом досліджені договір №01-07/2024 від 01.07.2024, заявку №1266 про надання правничої допомоги, витяг з ЄДРПОУ ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», витяг з акту №12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025, за яким вартість допомоги складає 9 000 грн.
Дані докази, на переконання суду, є належними та допустимими щодо обґрунтування витрат, пов`язаних із наданням позивачу правничої допомоги, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 2 609,10 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 258, 263, 265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договоромзадовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість у загальному розмірі 5 146,43 (п`ять тисяч сто сорок шість гривень) 43 коп., а саме: 
за договорами позики № 3757901836-118957 від 09.09.2021 року у розмірі 1 909,50 грн з яких: 1 500 грн – заборгованість за тілом кредиту; 409,50 – заборгованість за нарахованими відсоткми на дату відступлення прав вимоги;
за договором позики № 696577 від 01.09.2021 року у розмірі 3 346,43 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 2 000 грн., заборгованість за нарахованими відсотками – 1 200 грн, 3% річних 4 грн 93 коп, інфляційні втрати - 32 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати по сплаті судового збору в сумі 702 грн 25 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 609,10 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 702 грн 25 коп.
В решті позовних вимог відмовити
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ44276926, місце знаходження: вул. Мечникова, 3 офіс 306, м. Київ, 01133).

Відповідач:  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суддя Смовж О.Ю.