Березівський районний суд Одеської області 
06.04.2026
Справа № 494/2155/25
Провадження № 2/494/11/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.04.2026 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
судді - Римаря І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Антонишиної І.С.,
представник позивача – ОСОБА_1 ,
представник відповідача – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції м. Березівка Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №494/2155/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат, -
В С Т А Н О В И В:
24.09.2025 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2025 року, вказана справа передана до розгляду судді Березівського районного суду Одеської області Римар І.А.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 04.05.2026 року.
Ухвалою суду від 01.10.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду.
Суд вважає зазначити, що у зв`язку з надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддями на території колишнього Миколаївського, частини Лиманського та Березівського районів, постійним відключенням електроенергії та повітряними тривогами на території Одеської області, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справи в розумні строки визначені ЦПК України.
У своїй заяві позивач зазначила, що від шлюбу з відповідачем має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з грудня 2024 року сторони перестали проживати як подружжя. ОСОБА_3 вказала, що сину виповнилось вісімнадцять років та він є студентом Тернопільського національного медичного університету ім. І.Я. Горбачевського денної форми навчання, дата початку здобуття освіти – 01.09.2024 року, дата завершення навчання – 30.06.2029 року. Дитина навчається на денній формі навчання, тому не має можливості заробляти кошти на життя, потребує утримання з боку батьків. ОСОБА_3 має офіційний заробіток, повністю утримує сина, станом на день подання позову нею витрачено 137185.73 грн., тобто в середньому на місяць на утримання ОСОБА_5 витрачає приблизно 15242.85 грн. Крім того, ОСОБА_5 навчається у іншому місті, проживає у орендованому житлі, позивач сплачує кошти за оренду квартири та навчання сина. ОСОБА_5 має проблеми з зором та періодично проходить лікування та медичні огляди, консультації лікарів, також матір`ю здійснюється купівля контактних лінз, разом додаткові витрати на сина за 2025 рік становлять 85468.50 грн., ОСОБА_3 претендує на стягнення з відповідача половини додаткових витрат на сина. Відповідач працездатного віку, фізично здоровий, має власний магазин, житловий будинок, транспортний засіб, однак жодним чином не допомагає дитині. У зв`язку з вищевказаним позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина щомісячно до закінчення ним навчання у розмірі 15000.00 грн., також стягнути додаткові витрати у розмірі 42734.25 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.
29.10.2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зазначив, що відповідач категорично заперечує проти задоволення позовних вимог у заявленому позивачем розмірі. Твердження позивача про ухилення відповідачем від утримання дитини не відповідає дійсності. Вимога позивача щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 15000.00 грн. до закінчення навчання сином, обґрунтована власним розрахунком потреб, є безпідставною та некоректною. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присудженим судом у разі достатності заробітку платника аліментів. ОСОБА_4 не ухиляється від обов`язку утримання сина, однак вважає за можливе визначити розмірі аліментів на рівні рекомендованого розміру для працездатної особи, однак заперечує проти встановлення завищеної суми аліментів. Надані позивачем банківські виписки про перерахування коштів на особисту картку сина не є належними та допустимими доказами понесених витрат на його утримання. У позовній заяві наведений перелік необхідних речей для сина на загальну суму 31350.00 грн., однак до матеріалів справи не долучено жодної квитанції на підтвердження цієї суми, таким чином, цей розрахунок є припущенням. Також вимога позивача про стягнення частини витрат на навчання та кваліфікація таких витрат як додаткових, є помилкою. Також необґрунтованою є вимога про стягнення з відповідача коштів на оренду житла. Позивач не надала доказів неможливості проживання сина в гуртожитку. Витрати на навчання та оренду житла є частиною загального обов`язку утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та покривається аліментами, а не стягується окремо. ОСОБА_4 дбаючи про здоров`я сина визнає вимогу щодо стягнення з нього коштів на компенсацію лікування дитини у розмірі 9450.00 грн. Також у позовній заяві ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000.00 грн., однак позовні вимоги майже всі є безпідставними, тому вважає, що витрати на професійну правничу допомогу повинні становити 3120.00 грн. (а.с.94-98).
12.11.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, вказала, що вважає відзив необґрунтованим та безпідставним. Позивач просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, а не у частці доходу та надає усі необхідні докази та обгрунтування суми аліментів. Банківські виписки надані ОСОБА_3 підтверджують факт та розмір грошових переказів а також регулярність платежів. ОСОБА_5 проживає не у гуртожитку, а в орендованій квартирі, відповідач не приймає жодної участі в утриманні сина, робить усе можливе, щоб не здійснювати допомогу на лікування сина. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача долучено всі необхідні докази. Позивач на законній підставі звільнена від сплати судового збору, отже не повинна зазначати ціну позову. Представник позивача просила не приймати до уваги відзив, а позов задовольнити у повному обсязі (а.с.117-120).
Представник позивача у судовому засіданні 06.04.2026 року позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.
Представник відповідача у судовому засіданні 06.04.2026 року позов визнав частково, а саме не заперечував щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, у мінімальному розмірі передбаченому законодавством та вказав суму еквівалентну 3328 грн. щомісячно та додаткових витрат на лікування у сумі 9450 грн. 00 коп., вимогу про надання професійної правничої допомоги визнав частково.
Заслухавши сторони, вивчивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно зіст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Суд вважає зазначити, що засадами сімейного законодавства України передбачений обов`язок батьків у матеріальних витратах дитини, незалежно від того, з ким із них дитина проживає.
Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, в пункті 20 постанови від 15 травня 2003 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України (далі – СК України) передбачено наступне: якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. 
Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Згідно з частиною першою статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04.10.2007 року, народився ОСОБА_5 , його батьками є: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.12). 
З дослідженої судом довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є здобувачем освіти Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського денної форми навчання з 01.09.2024 року, дата завершення здобуття освіти – 30.06.2029 року (а.с.19).

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті (Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення.
При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, про що у свою чергу наголошує постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17).
Суд вважає, що позивачем не доведено можливість відповідачем сплачувати аліменти на дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 15000.00 грн. щомісячно, враховуючи, що відповідач є фізичною особою підприємцем, наявність другої дитини, а тому рахує за необхідне зменшити суму стягнення саме до 8000.00 грн. На думку суду, вказаний розмір аліментів буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам сина, не є завищеним та не буде порушувати прав та інтересів відповідача. Підстави для стягнення аліментів у розмірі 15000.00 грн., із врахуванням поданих позивачем та відповідачем доказів, в судовому засіданні не встановлені.
Отже, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги той факт, що батьки зобов`язані утримувати свою повнолітню дитину до досягнення нею віку 23 років за умови, що вона буде навчатися, а тому суд має підстави визначити аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 24.09.2025 року та до закінчення навчання, тобто до 30.06.2029 року, за умови його навчання. 
Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Отже, виходячи з аналізу положень статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, до яких закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. 
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.
Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 має проблеми з зором та періодично проходить лікування, на підтвердження вказаного позивачем надано договір укладений між нею та офтальмологічним центром «ЕКСІМЕР» №566734 від 09.07.2025 року, додатками до вказаного договору, консультативний висновок спеціаліста (а.с.26-33).

На підтвердження понесених додаткових витрат на лікування зору сина позивачем надано рахунки (а.с.34-39). 
При визначенні розміру додаткових витрат, суд враховує, те, що вказані витрати позивача відносяться саме до додаткових витрат, викликаних хворобою дитини, а також те, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини та зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, та зважає на те, що позивач особисто понесла додаткові витрати на дитину у розмірі 18900.00 грн., а відповідач не брав участі у вказаних додаткових витратах та визнав вимогу про стягнення з нього додаткових витрат, виходячи із принципу першочерговості інтересів дитини та обов`язку обох батьків утримувати дитину та нести додаткові витрати на сина, суд дійшов висновку, з урахуванням визнання позову представником відповідача в цій частині,- про наявність підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у сумі 9450.00 грн., що складає 50% від вартості понесених позивачем витрат на дитину, встановлених судом, та які підтверджені належними і допустимими доказами. 
Посилання позивача на наявність інших додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, який навчається у вищому навчальному закладі, не підтверджені належними та допустимими доказами. Зазначені витрати є виключно добровільним витратами та не свідчать про існування обов`язку відповідача здійснювати їх компенсацію.
Щодо посилань позивача на витрати на оренду житла, суд зазначає, що такі витрати не належать до переліку витрат, які закон відносить до аліментів. 
Таким чином, витрати на оренду житла, на які посилається позивач, не є обов`язковими до відшкодування у порядку стягнення аліментів та є виключно його добровільними внесками.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн 00 коп, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Водночас, за змістом ч. 4 ст.137 ЦПК, України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня2014 року).
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
На підтвердження понесення витрат на оплату правової допомоги позивач надав такі докази: договір про надання правової допомоги від 03.09.2025 року; акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги №104—25 від 03.09.2025 року; квитанція до прибуткового касового ордера№11/25 від 12.11.2025 року (а.с.106-110).
Разом з тим, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 15000.00 грн. не є співмірним, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений на виконання відповідних робіт, оскільки дана справа розглянута судом у порядку спрощеного провадження, а тому суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп. з урахуванням задоволення частини вимог позивача.
Враховуючи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, то судовий збір у сумі 1211.20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180-184, 191 СК України,ст. ст.12, 13, 18, 81, 141, 247, 259, 263-265, 280, 284ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 24.09.2025 року та до закінчення навчання, тобто до 30.06.2029 року, за умови його навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2 ) додаткові витрати на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 9450 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2 ) витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Допустити до негайного виконання рішення суду у межах платежу за один місяць. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2 ).
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).
У зв`язку з надмірним навантаженням, повний текст рішення виготовлений та підписаний 09.04.2026 року.
Суддя І.А. Римар