ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №579/1091/24 
Номер провадження 22-ц/816/82/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Сізова Д. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Мамаєвим Дмитром Юрійовичем, на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 20 січня 2025 року у складі судді Придатка В.М., ухвалене у м. Кролевці Сумської області, повне судове рішення складено 30 січня 2025 року, 
в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (після зміни найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

У С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги мотивувало тим, що 27 вересня 2021 року між TOB «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи TOB «Авентус Україна» укладений електронний Кредитний договір №4836040 про надання споживчого кредиту. 
Відповідно до умов договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн (п. 1.3. кредитного договору); строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту (27 жовтня 2021 року). TOB «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав та надав йому кредит в сумі 20000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . 
Сторонами узгоджена стандартна процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 1,90 % в день.
Відповідно до пункту 4.3. кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. 
Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
25 вересня 2023 року між TOB «Авентус Україна» як клієнтом, та позивачем як фактором, укладений договір факторингу № 25.09/23-Ф, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за указаним кредитним договором. 
Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена, становила 65600 грн, з яких: тіло кредиту - 20000 грн, проценти за користування кредитом - 45600 грн.
Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором та судові витрати.
Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 20 січня 2025 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» заборгованість за кредитним договором №4836040 від 27 вересня 2021 року в розмірі 65600 грн, з яких: 20000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 45600 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» судові витрати у сумі 2422  грн 40 коп за сплату судового збору та 3000 грн за надання професійної правничої допомоги, а всього 5422 грн 40 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, про часткове задоволення позову, стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 31400 грн з яких 20000 грн – тіло кредиту, 11400 – відсотки за користування кредитом 
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував, що укладаючи договір сторони узгодили строк кредитування, який становить 30 днів, тобто до 27 жовтня 2021 року, і саме протягом строку кредитування позивач може реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №4449519/12 та від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц.
Зауважив, що позивач не погоджував з відповідачем та відповідач не надавав згоди на автопролонгацію договору після 27 жовтня 2021 року. Отже, на думку заявника, безпідставним є нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування, оскільки це не ґрунтується на нормах матеріального права та умовах договору.
Вважає, що стягненню підлягає лише загальна сума заборгованості за період з 27 вересня 2021 року по 27 жовтня 2021 року в сумі 31400 грн, що відповідає умовам договору.
Звертає увагу суду, що 22 листопада 2023 року набрали чинності зміни до Закону України «Про споживче кредитування», згідно з частиною 5 статті 8 цього закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахований відповідно до частини 4 цієї статті не може перевищувати 1%.
Заявник наполягає на тому, що вказані норми мають зворотну дію у часі відповідно до положень частини 1 статті 58 Конституції України, частини 2 статті 5 ЦК України. Оскільки відповідач несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у виді відсотків, їх розмір підлягає зменшенню.
Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а подану апеляційну скаргу безпідставною, тому просить рішення суду залишити без змін , апеляційну скаргу без задоволення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 27 вересня 2021 року між TOB «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи TOB «Авентус Україна» укладений електронний Кредитний договір №4836040 про надання споживчого кредиту (а.с. 9-14 том 1). 
Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн, строк кредиту 30 днів (п. п.1.3, 1.4 кредитного договору) (а.с. 9 том 1). 
Дата повернення кредиту відповідно до графіку платежів – 27 жовтня 2021 року (а.с. 14).
Стандартна процентна ставка складає 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору (п. 1.5.1 кредитного договору).
Пунктом 1.5.2. договору передбачено, що знижена процентна ставка 0,95 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач в межах строку, визначеного п.1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більш ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, а у випадку пролонгації – до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.
Відповідно до п.1.6 Договору метою кредиту є споживчі (особисті) потреби.
Згідно з п.п.1.7.1, 1.7.2 п.1.7 Договору орієнтовна реальна річна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2013,43 % річних.
Положеннями п.п.1.8.1, 1.8.2 п.1.8 Договору встановлено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 31400 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 25700 грн.
Відповідно до п. 2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . 
Згідно п.4.1, 4.3, 4.4 Договору, строк кредиту може бути продовжено: 
- за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) Договору; або
- в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) Договору.
Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2. Договору.
Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки, воля Сторін передбачена в п.4.2 Договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п.4.3 Договору - письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину.
Положеннями п. 6.1 Договору передбачено, що сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться відповідно до Графіка платежів, крім випадку визначеного в п.п.6.1.1 Договору.
Зі змісту п. 9.6. Договору слідує, що цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони Товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.
Позивач долучив до матеріалів справи Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту №4836040 від 27 вересня 2021 року, який містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит та погоджений сторонами договору.
Кредитний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М146144 27 вересня 2021 року о 15:53:54 (а.с. 13 зворот, том 1).
TOB «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав та надав йому кредит в сумі 20000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 (а.с. 51-52, 126 том 1). 
28 жовтня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» було направлено на електронну пошту відповідача лист із попередженням про автопролонгацію кредиту внаслідок наявної заборгованості (а.с.19 том 1).
За змістом п.п.3 п.5.1, укладеного сторонами договору, товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.
25 вересня 2023 року між TOB «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, укладений договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, плату за процентною ставкою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с.81-88 том 1).
Згідно з п. 1.2 Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
З Витягу Реєстру боржників, що є Додатком № 1 до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року слідує, що ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №4836040 у розмірі 31400,00 грн, з яких: 20000,00 грн - тіло кредиту; 45600,00 грн - нараховані відсотки (а.с. 23 том 1).
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення (а.с.20 том 1).
Згідно з розрахунком ТОВ «АВЕНТУС Україна» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №4836040 від 27 вересня 2021 року складає 65600 грн, з яких: тіло кредиту - 20000 грн, проценти за користування кредитом 45600 грн (а.с.24-42 том 1). 
Згідно з рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» №251124/1 від 25 листопада 2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал».
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 має зобов`язання перед позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» щодо сплати заборгованості за кредитним договором №4836040 від 27 вересня 2021 року, жодних доказів виконання зобов`язань відповідач до суду не надав, відтак заборгованість підлягає стягненню у повному обсязі на користь позивача. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Закон України «Про електронну комерцію» (тут і далі на час виникнення спірних правовідносин) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Згідно п. 1) ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. 
Згідно з положеннями ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). 
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 4836040 від 27 вересня 2021 року підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М146144, що узгоджується з приписами ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту та засвідчив у встановленій законом формі свою обізнаність з усіма умовами кредитування, в тому числі щодо ціни договору, яка встановлена, зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Перерахування кредитних коштів у розмірі 20000 грн на картку № НОМЕР_1 було здійснено за допомогою платіжного провайдера у спосіб обумовлений умовами кредитного договору, що підтверджується відповідною довідкою ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 29 травня 2024 року № 7/4941 та інформацією АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 51, 126 том 1) 
Отже, суд першої інстанції достеменно встановив обставини укладення кредитного договору в електронній формі та отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 20000грн. 
Розрахунком заборгованості ТОВ «Авентус Україна» підтверджується, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо повернення тіла кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами у передбачений договором тридцятиденний строк, внаслідок чого відповідно до положень п.п. 4.1, 4.3 договору відбулася автопролонгація договору на 90 календарних днів поспіль, тобто до 25 січня 2022 року. 
Відтак розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором становить 65600 грн, з яких: тіло кредиту - 20000 грн, проценти за користування кредитом - 45600 грн.
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Факт відступлення права вимоги за кредитним договором № 4836040 від 27 вересня 2021 року підтверджується копією договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року, укладеного між фактором - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (після зміни найменування - ТОВ «ФК «Фінтраст капітал») та клієнтом - ТОВ «Авентус Україна», копіями витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року (а.с. 23, 81-89 том 1) та платіжних інструкцій №№ 1083, 1082, 1081, 1080, 1079 від 29 вересня 2023 року (а.с. 44-46 том 1), які є належними та достатніми доказами на підтвердження факту відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку проте, що ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» у передбаченому законом порядку відповідно до договору факторингу набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4836040 від 27 вересня 2021 року та стягнув заборгованість.
Відповідно до положень частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).
За змістом положень статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами у період з 27 жовтня 2021 року по 25 січня 2022 року, заявник апеляційної скарги зазначив, що не погоджувався на автопролонгацію кредитного договору, вважає, що строк кредитного договору закінчився 27 жовтня 2021 року, відтак позикодавець не мав підстав нараховувати відсотки поза строком кредитування.
Проте такі доводи апелянта спростовуються встановленим по справі обставинами, зокрема змістом кредитного договору, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 . Відповідно до положень п.п.4.1, 4.3, 4.4 договору, строк кредиту може бути продовжено, зокрема, в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) Договору.
А саме, сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2. Договору.
Зі змісту зазначених положень договору вбачається, що укладаючи кредитний договір відповідач надав згоду на автопролонгацію строку кредиту, відтак додаткова згода позичальника не потрібна, порядок продовження строку визначений умовами кредитного договору.
Матеріалами справи підтверджується, що станом на 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 не погасив заборгованість за кредитним договором, тому відповідно до умов договору 27 жовтня 2021 року відбувалася автоматична пролонгація строку договору на один день, і в подальшому кожного разу на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, при цьому в межах 90 календарних днів поспіль, як погодили сторони укладаючи договір. Строк дії договору закінчився 25 січня 2022 року. Після цієї дати позикодавець відсотків за користування кредитними коштами не нараховував.
Твердження заявника апеляційної скарги щодо зворотної дії у часі положень частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» також не спростовують висновків місцевого суду по суті спору, оскільки ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм закону.
Положення частини 1 статті 58 Конституції України, частини 2 статті 5 ЦК України, визначають, що нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
Згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Відсотки за кредитом не є відповідальністю позичальника за невиконання умов договору — це плата за користування позиченими коштами, що розраховується як відсоток від суми боргу.
Визначаючи максимальний розмір оплати за користування кредитними коштами, який не може перевищувати 1% за день, частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» не містить жодних норм щодо встановлення відповідальності за невиконання зобов`язання.
Відтак положення цієї статті не мають зворотної дії у часі.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до власного тлумачення заявником норм законодавства та повторення доводів, яким місцевий суд надав належну оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Щодо вимог ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» про стягнення витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Звертаючись з відзивом на апеляційну скаргу, позивач, окрім іншого, подав заяву про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, понесених під час апеляційного перегляду справи, у розмірі 8000 грн.
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано копії договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, платіжної інструкції № 8203 від 26 січня 2026 року про сплату ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» адвокату Крюковій М.В. 8000 грн за написання та подання відзиву на апеляційну скаргу у даній справі, звіту про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, складеного 26 січня 2026 року.
З урахуванням складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом; час, витрачений адвокатом на надання професійної правничої допомоги, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн, що відповідатиме критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367; 374; 376; 381-382 ЦПК України, суд – 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Мамаєвим Дмитром Юрійовичем, залишити без задоволення.
Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 20 січня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» витрати на професійну правничу допомогу понесені в апеляційному суді у розмірі 2000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

Д. В. Сізов