Справа № 489/10858/25 
Провадження № 2/489/943/26

РІШЕННЯ
Іменем України

30 березня 2026 року м. Миколаїв 
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого – судді Костюченка Г.С.,
із секретарем судових засідань – Савквою К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миколаївської міської ради про визнання права власності 
встановив.
В грудні 2025 позивачка через свого представника – адвоката Мотельчук Ю.І. звернулася до суду з зазначеним позовом, просила суд:визнати за позивачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку земельної ділянки, площею: 0,0521 (нуль цілих п`ятсот двадцять одна десятитисячних) га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на праві приватної власності, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник позивача зазначала, що« ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . 
Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим «09» липня 2018 року, Інгульським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, а/з № 529). 
Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Спадкова справа щодо спадщини померлого була заведена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Димовим О.С., «09» грудня 2025 року, номер у нотаріуса: 56/2025, спадкова справа: 74980693. 
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 .
До складу спадкового майна входить: 1/3 частка житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (шістдесят дев`ять дріб два). 
Право власності на 1/3 частку вказаного житлового будинку вже оформлено спадкоємцем ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.12.2025 року, реєстровий № 3174. частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею: 0,0521 (нуль цілих п`ятсот двадцять одна десятитисячних) га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою:   АДРЕСА_1 . Вказана частка земельної ділянки належить спадкодавцю, ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 983937, виданий «19» листопада 2012 року, Миколаївською міською радою Миколаївської області (підстава: рішення Миколаївської міської ради від «09» червня 2011 року за № 6/30). 
Крім ОСОБА_3 іншими співвласниками вказаної земельної ділянки є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Однак розмір часток всіх співвласників вказаної земельної ділянки не встановлений. Таким чином земельна ділянка фактично знаходиться у спільній сумісній власності вказаних осіб, і нотаріус позбавлений можливості видати Свідоцтво про право на спадщину позивачу з підстав відсутності виділення часток у праві кожного співвласника, про що 25.12.2025 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Димовим О.С. було видано постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії. 
У вказаній постанові нотаріус зазначив наступне: «Відповідно до статті 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. 
Із наданих ОСОБА_1 документів вбачається неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (частку у прав власності), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер « ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з невизначеністю частки померлого у праві спільної власності на вказану земельну ділянку.
В зв`язку з неможливістю отримати Свідоцтво про право власності на спадкове майно позивач вимушена звернутися за захистом свого право до суду.
Ухвалою суду від 13.01.2026, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано докази.
У судовому засіданні представник позивача раніше підтримала позовні вимоги. На адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач - Миколаївська міська рада направив на адресу суду відзив та заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив вирішити у відповідності до чинного законодавства України за наявними матеріалами справи, з змісту відзиву вбачається, що не заперечує проти задоволення позову. 
Відповідач - ОСОБА_2 12.02.2026. звернувся до суду з письмовою заявою про визнання позову. Просив суд розглянути справу за його відсутності.
Таким чином, суд вважає за можливим у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України постановити рішення за наслідками підготовчого розгляду справи.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
« ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . 
Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим «09» липня 2018 року, Інгульським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, а/з № 529). 
Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Спадкова справа щодо спадщини померлого була заведена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Димовим О.С., «09» грудня 2025 року, номер у нотаріуса: 56/2025. 
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 .
До складу спадкового майна входить: 1/3 частка житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (шістдесят дев`ять дріб два). 
Право власності на 1/3 частку вказаного житлового будинку вже оформлено спадкоємцем ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.12.2025 року, реєстровий № 3174. частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею: 0,0521 (нуль цілих п`ятсот двадцять одна десятитисячних) га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою:   АДРЕСА_1 . 
Вказана частка земельної ділянки належить спадкодавцю, ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 983937, виданий «19» листопада 2012 року, Миколаївською міською радою Миколаївської області (підстава: рішення Миколаївської міської ради від «09» червня 2011 року за № 6/30). 
Крім ОСОБА_3 іншими співвласниками вказаної земельної ділянки є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи № 56/2025, зведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Однак розмір часток всіх співвласників вказаної земельної ділянки не встановлений. Таким чином земельна ділянка фактично знаходиться у спільній сумісній власності вказаних осіб, і нотаріус позбавлений можливості видати Свідоцтво про право на спадщину позивачу з підстав відсутності виділення часток у праві кожного співвласника, про що 25.12.2025 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Димовим О.С. було видано постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії. 
У вказаній постанові нотаріус зазначив наступне: «Відповідно до статті 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. 
Із наданих ОСОБА_1 документів вбачається неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (частку у прав власності), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер « ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з невизначеністю частки померлого у праві спільної власності на вказану земельну ділянку.
За приписами ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними , якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Домовленість між співвласниками вказаної земельної ділянки у АДРЕСА_1 , щодо визначення часток відсутня, рішень суду з цього приводу не приймалось.
Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). 
Відповідно до частини другої статті 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. 
Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. При вчиненні правочину, який передбачає перехід права власності на частку у праві спільної власності на такий об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. 
При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. 
Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. 
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. 
Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. 
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. 
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. 
Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. 
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного суду від 04 лютого 2019 року по справі № 463/1696/15-ц , від 16 січня 2019 року по справі № 360/2285/14 ц, та Постанові від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18 (провадження № 61 6807св19).
Таким чином оскільки позивач володіє часткою у розмірі 1/3 житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно має право на 1/3 частку земельної ділянки, що розташована під вказаним будинком, площею: 0,0521 (нуль цілих п`ятсот двадцять одна десятитисячних) га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до положень ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Згідно з ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). 
Відповідно до ст.. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». 
Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18). 
Отже, враховуючи що дружина спадкодавця прийняла спадщину, та є спадкоємцем за законом першої черги, син спадкодавця спадщину не прийняв.
Зазначені обставини підтверджуються відомостями наданими суду приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Димовим О.С. 
Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Частиною 1 ст. 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. 
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою.
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину спадщину, але не має можливості оформити в установленому порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є частина земельної ділянки, вона вимушена звернутись до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст. 1261 ЦК України). 
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч.1 ст. 1278 ЦК України).
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно положень ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про правомірність позову про визнання права власності та необхідності його задоволення.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при зверненні з позовом до суду 968 грн. 96 коп.
вирішив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миколаївської міської ради про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку земельної ділянки, площею: 0,0521 (нуль цілих п`ятсот двадцять одна десятитисячних) га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на праві приватної власності, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: Миколаївська міська рада, ЄДРПОУ 26565573, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.
Повний текст рішення складено 30.03.2026.

Суддя: Г.С. Костюченко