ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року	справа № 380/6475/26	
Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Р.М. Брильовського розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (79040, м. Львів, вул. Городоцька, 299, ЄДРПОУ 35009206) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якій просить суд визнати бездіяльність Залізничного відділу державної виконавчої служби умісті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не закінчення виконавчого провадження № 69134936 протиправною та зобов`язати Залізничний відділ державної виконавчої служби умісті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження № 69134936
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконанні Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ перебуває виконавче провадження № 69134936 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу. 10.06.2022 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Савицькою Т. О. завів спадкову справу після смерті ОСОБА_2 за №26/2025. Спадкоємцем майна померлого є його донька – ОСОБА_1 , яка має намір оформити свої спадкові права на майно та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. 20 лютого 2026 року на адресу відповідача було скеровано заяву про закінчення виконавчого провадження № 69134936 у зв`язку із смертю боржника. Жодної відповіді на вказану заяву не позивачка не отримала. Станом на сьогодні виконавче провадження ВП № 69134936 не закінчено, арешти накладені в межах вказаного виконавчого провадження не зняті. Просила позов задовольнити.
Ухвалою судді від 9 квітня 2026 року залишено позовну заяву без руху у зв`язку з несплатою судового збору і пропуском строку звернення до суду з позовом та надано строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків.
Ухвалою судді від 14 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
21.04.2026 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому він проти позову заперечив та зазначив, що згідно з рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2026 в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису № 644 від 13.05.2022, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. таким, що не підлягає виконанню відмовлено повністю. 25.02.2026 у відділ надійшла заява адвоката Качмар І.О представника ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника. 9.03.2026 державним виконавцем на підставі п.3 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. 26.03.2026 при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень та у відповідності до вимог ст. 74 Закону, в.о. начальника відділу Комлик Н.В. скасовано постанову головного державного виконавця Пазиняк Г.Я. ВП №69134936 від 09.03.2026, оскільки у разі смерті боржника виконавче провадження підлягає зупиненню, а не закінченню. Закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 39 цього Закону можливе лише у випадках, коли: - відсутні спадкоємці; - відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення; - або відповідні правовідносини не допускають правонаступництва. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.10.2023 у справі № 523/2357/20, смерть боржника є підставою для заміни сторони виконавчого провадження її правонаступниками, а не для автоматичного його закінчення. Просив у задоволенні позову відмовити.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Враховуючи наведене, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.
На виконанні у Залізничному відділі державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження виконавче провадження ВП № 69134936 з примусового виконання виконавчого напису №644 від 30.05.2022 року виданого Приватним нотаріусом Амбросійчук Л.В. про стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 292549,00 грн.
2.06.2022 старший державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.
10.06.2022 державний виконавець виніс постанови про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника та постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника.
25.02.2026 у відділ надійшла заява адвоката Качмар І.О представника ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника.
9.03.2026 державний виконавець на підставі п.3 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі – Закон) виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.
26.03.2026 при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень в.о. начальника відділу Комлик Н.В. скасував постанову головного державного виконавця Пазиняк Г.Я. ВП №69134936 від 09.03.2026, оскільки у разі смерті боржника виконавче провадження підлягає зупиненню, а не закінченню. 
Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Савицька Т.О. завела спадкову справу після смерті боржника ОСОБА_2 .
Не погоджуючись із бездіяльністю державної виконавчої служби щодо незакінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), а також Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону №1403-VIII).
Відповідно до статті 4 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», що визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, передбачено, що діяльність приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. Частиною 2 вказаної норми передбачено, що приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.
У разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.
Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку.
Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом № 1404-УІІІ.
Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.
Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.
Необгрунтованим є твердження позивача про те, що після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження державний виконавець на підставі відповідних доказів про факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має закінчити виконавче провадження; за вказаних обставин, державний виконавець зобов`язаний був закінчити виконавче провадження № 69134936 та зняти накладений арешт на майно у ВП № 69134936.
Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.
Вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2020 року у справі № 916/617/17, яка полягає в тому, що у разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено правовий висновок про те, що зі смертю боржника його зобов`язання включаються до складу спадщини.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.10.2023 у справі № 523/2357/20, смерть боржника є підставою для заміни сторони виконавчого провадження її правонаступниками, а не для автоматичного його закінчення.
Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.
Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якого Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статей 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.
Керуючись ст. ст. 9, 19-21, 72-77, 133, 139, 242-246, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 295 КАС України, суд, –

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити. 
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його підписання. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Брильовський Роман Михайлович