Справа № 308/7588/17

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді – Данко В.Й.,

за участю:
секретаря судового засідання – Ткаченко Ю.В.,
представниці відповідачки – ОСОБА_1 ,

розглянувши клопотання представниці відповідачки про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів
в с т а н о в и в:
18.02.2026 на адресу суду надійшла заява представниці відповідачки, у якій вона просить стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею судові витрати у вигляді судового збору та витрат на адвоката пропорційно задоволених позовних вимог.
Заява обґрунтована тим, що відповідачці надано адвокатських послуг на суму 15 132,25 грн., з яких 6 400 грн. уже сплачено. 
Крім того, відповідачка понесла витрати у вигляді судового збору на суму 99,84 грн., що підтверджується квитанцією №4449-0854-5666-4078 від 19.01.2026.
До суду від представниці позивача надійшли заперечення на заяву про стягнення судових витрат, у якій вона проти задоволення заяви заперечила, а також просила залишити таку заяву без розгляду, а якщо суд дійде висновку про подання відповідної заяви у передбачені законом строки, то залишити таку заяву без задоволення.
Заперечення обґрунтовані тим, що представники відповідачки не надали попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат. Відповідачкою та її представниками не обґрунтовано неможливість своєчасного подання доказів понесених судових витрат.
Крім того, виконані представницею відповідачки роботи є неспівмірними зі складністю справи, а наведені в акті наданих послуг витрати є штучними.
У судове засідання позивач та його представниця не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали.
У судовому засідання представниця відповідачки подане клопотання про стягнення судових витрат підтримала, просила його задовольнити.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають юридичне значення для розгляду справи розгляду та вирішення по суті поданої представником позивача заяви, суд встановив таке.
На розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувала вищевказана цивільна справа №308/7588/17 за позовом ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 (далі – позивач) до ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 (далі – відповідачка), у якому позивач із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд:
-стягнути з відповідачки на користь позивача в порядку регресу кошти, сплачені позивачем за комунальні послуги, з урахуванням інфляційного збільшення та 3% річних на суму 29 537,01 грн.;
-стягнути з відповідачки на користь позивача плату за фактичне користування домоволодінням, розташованим за адресою АДРЕСА_2 , у розмірі 735 000,00 грн.
Рішенням від 12.02.2026 суд позовні вимоги задовольнив частково, а саме:
-стягнув з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 в порядку регресу кошти, сплачені за комунальні послуги на суму 19 103 (дев`ятнадцять тисяч сто три) грн. 59 коп.
-стягнув з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 плату за фактичне користування домоволодінням, розташованим за адресою АДРЕСА_2 , у розмірі 493 458 (чотириста дев`яносто три чотириста п`ятдесят вісім) грн. 36 коп.
-у задоволенні решти позову відмовив повністю.
Цим же рішенням вирішено питання з приводу стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Виходячи з наявності підстав для стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, а також сплаченого судового збору представниця відповідачки звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.
Надаючи правову оцінку заяві представника відповідача-1, суд виходив із такого.
Суд з`ясував, що представниця відповідачки, зокрема, у судовому засіданні від 29.01.2026 усно заявляла вказував про те, що докази на підтвердження понесених судових витрат будуть надані у подальшому після ухвалення судом рішення по справі.
Вказану заяву суд вважає достатньою застосування приписів статей 141 та 246 ЦПК України щодо можливості подання доказів понесених судових витрат після ухвалення судового рішення.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За правилами частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За обставин цієї справи суд встановив наявність підстав для частково задоволення позову, тому відповідачка набула право на пропорційне стягнення понесених судових витрат.
З приводу стягнення адвокатських витрат суд зазначає про таке.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
За визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно з частиною 1 статті 26 цитованого Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Відповідно до положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру або погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Вказане узгоджується із правовим висновком відображеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі №922/1964/21.
Згідно з частиною 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).
Згідно з частинами 5 та 6 цієї ж статті ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.
При цьому суд наголошує на тому, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Водночас суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною 4 статті 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
За змістом частини 5 цієї ж статті ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Отже, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 21.01.2021 по справі № 280/2635/20 та від 03.10.2019 по справі №922/445/19.
Крім того, системний аналіз наведеного правового регулювання дає підстави стверджувати про необхідність розмежування понять «зменшення судових витрат» та «розподіл судових витрат».
У цьому контексті суд бере до уваги правові висновки, відображені в постановах Верховного Суду від 22.12.2021 по справ №873/212/21, від 01.12.2021 по справі №910/20852/20 та від 30.11.2020 по справі №922/2869/19.
Так, в силу положень статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені статтею 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. 
Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 по справі № 904/4507/18.
Екстраполюючи викладене на обставини цієї справи, суд вказує на те, що відносини представництва між відповідачкою та її представницею виникли на підставі договору про надання правничої допомоги №БНО-2 від 04.11.2025.
Згідно пунктом 2.2.сторонами погоджено види юридичних послуг.
Відповідно до пункту 3.5. договору №БНО-2 від 04.11.2025 вартість послуг складає 35 % мінімальної заробітної плати за одну людино-годину на день оплати. Участь у судовому засіданні у будь-якому випадку приймається не менше однієї розрахункової години. Прибуття у судове засідання, яке не відбулось не з вини Замовника (Довірителя, Клієнта) та Виконавця оплачується у розмірі 40 хвилин (2/3 розрахункової години).
На підтвердження заявленого розміру понесених адвокатських витрат представниця відповідачки долучила, зокрема:
-платіжну інструкцію №5974738 від 04.12.2025 про сплату відповідачкою на користь представниці 1 000 грн. згідно з договором за представництво інтересів у судовій справі №308/7588/17;
-платіжну інструкцію №6406096 від 13.02.2026 про сплату відповідачкою на користь представниці 2 000 грн. згідно з договором за представництво інтересів у судовій справі №308/7588/17;
-акт №БНО-2 -2 здачі приймання наданих послуг за Договором № БНО-2 від 04.11.225 про надання правової допомоги від 12.02.2025;
-платіжну інструкцію №5883875 від 20.11.2025 про сплату відповідачкою на користь представниці 2 000 грн. згідно з договором за представництво інтересів у судовій справі №308/7588/17;
-платіжну інструкцію №5884245 від 20.11.2025 про сплату відповідачкою на користь представниці 2 000 грн. згідно з договором за представництво інтересів у судовій справі №308/7588/17.
Із урахуванням матеріалів заяви про розподіл судових витрат вбачається, що обчислення гонорару (15 132,25 грн.) здійснювалося виходячи з такого:
1)ознайомлення з матеріалами цивільної справи №308/7588/17, витрачено 1,5 год., вартість год. – 3 026,45 грн., вартість послуги – 4539,675 грн.;
2)складання відзиву у цивільній справі №308/7588/17, витрачено 2 год., вартість год. – 3 026,45 грн., вартість послуги – 6052,90 грн.;
3)участь у судових засіданнях у цивільній справі №308/7588/17, витрачено 1,5 год., вартість год. – 3 026,45 грн., вартість послуги – 4539,675 гривень.
Надаючи правову оцінку заявленому розміру адвокатських витрат, про відшкодування яких просить відповідачка, суд доходить до переконання про те, що їх розмір є завищеним з огляду на таке.
Суд вказує про те, що ознайомлення з матеріалами цивільної справи не є окремою процесуальною дією, а є дією, що направлена на досягнення результату у вигляді написання та підготовки відзиву.
Поряд із цим, суд вказує на те, що адвокат Бачинська А.В. здійснювала представництво відповідачки і до укладення договору про надання правничої допомоги, за яким відповідачка наразі хоче відшкодувати вартість адвокатських витрат.
Наведена обставина, на переконання суду, суттєво впливає на обізнаність представниці відповідачки з фактичними обставинами та наявними матеріалами справи, у зв`язку з чим ознайомлення з матеріалами справи не потребує суттєвих часових затрат, як, до прикладу у випадку вступу до справи нового адвоката.
Крім того, відповідачкою та її представником не надано докази того, що справа мала значний суспільний інтерес або її вирішення могло би суттєво вплинути на репутацію відповідачки.
Після укладення договору про надання правничої допомоги технічна фіксації судових засідань проводилася 17.11.2025, 01.12.2025, 20.01.2026, 29.01.2026, 12.02.2026. 
При цьому суд зауважує, що тривалість судових засідань була зумовлена не аналізом та дослідженням доказів по справі з метою вирішення спору по суті, а, зокрема, тим, що відповідачкою та її представницею були заявлені клопотання, котрі суд повідхиляв, наприклад, зупинення провадження у справі, відвід головуючому судді, зауваження на протокол судового засідання.
Таким чином, суд доходить до переконання, що з урахуванням принципів справедливості та пропорційності з позивача на користь відповідачки слід стягнути витрати за професійну (правничу) допомогу в розмірі 3 000 гривень.
Суд не погоджується із запереченнями представниці позивача про те, що відповідачка та її представниця не обґрунтували неможливість своєчасного подання доказів понесених судових витрат з огляду на таке.
У постанові від 10.01.2024 по справі №285/5547/21 Верховний Суд зауважив, що:
-у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі;
-у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
За обставин розглядуваної справи суд з`ясував, що договором про надання правової допомоги №БНО-2 від 04.11.2025 передбачено, що виконання за договором приймається Актами наданих послуг (пункт 3.2. Договору).
Акт наданих послуг №БНО-2 від 04.11.2025 сторони склали лише 12.02.2026, тобто у день рішення суду.
Крім того, до заяви про ухвалення додаткового рішення суду долучено платіжну інструкцію №6406096 від 13.02.2026, тобто відповідний доказ з огляду на дату сплати не міг бути поданий до ухвалення судом рішення по суті.
Суд критично оцінює доводи представниці позивача про те, що неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат із першою заявою по суті є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 2 статті 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
У даному випадку суд виходить із наявності підстав для часткового відшкодування відповідачці витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.
З приводу стягнення відповідачкою сум судового збору, сплачених за отримання копії технічних записів суд вказує про таке.
У поданій заяві про ухвалення додаткового рішення суду представниця відповідачки посилається на квитанцію №449-0854-5666-4078 (дата оплати 19.01.2026).
Водночас до матеріалів досліджуваної заяви представниця відповідачки долучила:
-повідомлення №28649 про сплату судового збору та надання доступу до запису до судового засідання за допомогою Електронного кабінету Користувача ЄСІТС;
-квитанцію про сплату №5344-6856-5129-1847 на суму 99,84 гривень.
За змістом статті 141 ЦПК України розподіл судового збору здійснюється між сторонами, тобто саме сторона, а не її представник має право на відшкодування судового збору.
Із урахуванням наведеного суд звертає увагу на те, що за виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України платником сум за квитанціями про сплату №5344-6856-5129-1847 та №449-0854-5666-4078 значиться представниця відповідачки, що підтверджується інформацією РНОКПП платника.
Отже, саме представниця відповідачки понесла витрати в розмірі сплаченого судового збору в межах надання послуг щодо представництва відповідачки.
На переконання суду, адвокат не була позбавлена можливості унормувати порядок відшкодування сум сплаченого судового збору, зважаючи на те, що договором про надання правничої допомоги одним із видів послуг є ознайомлення з матеріалами справи.
Між тим, стягнення сум сплачених адвокаткою на користь її клієнта з позивача є безпідставним.
Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 133-141, 259, 263-265, 270 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
заяву представниці відповідачки про стягнення судових витрат задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.
У задоволенні решти заяви відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя         В.Й. Данко