Справа № 524/12231/24
Провадження №2/524/596/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.03.2026 року 
Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:
Головуючого судді Ковальчук Т. М., 
за участю секретаря судового засідання Воблікової І. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
УСТАНОВИВ:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 53577,85 грн заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) шкоди, з яких: 34077,85 грн втрати товарної вартості колісного транспортного засобу; 2900 грн витрати на ремонт встановленого додаткового обладнання; 1600 грн франшизи; 15000 грн моральної шкоди. Окрім того, просила вирішити питання про розподіл судових витрат. 
В обґрунтування позову зазначила, що 17 серпня 2024 року у м. Кременчуці сталася ДТП, під час якої водій автобуса «ГАЛАЗ 3207 00» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 допустив зіткнення з автомобілем «HYUNDAI Tucson» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , внаслідок чого її автомобіль отримав технічні ушкодження.
Автозаводський районний суд міста Кременчука постановою від 02 вересня 2024 року у справі № 524/9226/24 визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850,00 грн.
З метою встановлення фактичного розміру заподіяної шкоди позивач звернулася до судового експерта Сумцова С. С., який за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження надав висновок № 132 від 21 серпня 2024 року, у якому зазначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «HYUNDAI Tucson» реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП. 
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 216387203 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ГАЛАЗ 3207 00» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс», тому ОСОБА_1 звернулася до страховика щодо виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим вимоги про стягнення такої суми з відповідача не заявляються.
Водночас у висновку експерта № 132 від 21 серпня 2024 року також визначено розмір втрати товарної вартості автомобіля внаслідок ремонтних робіт, а саме – 34077,85 грн; автомобіль позивача «HYUNDAI Tucson» реєстраційний номер НОМЕР_2 2023 року випуску, тому нарахування величини втрати товарної вартості у даному випадку є правомірним; Закон не зобов`язує страховика відшкодовувати шкоду, пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу, тому така підлягає відшкодуванню винною особою в загальному порядку.
Ураховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача: 34077,85 грн матеріальної шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу; 1600,00 грн франшизи, яка також не входить до страхової суми, яку зобов`язаний відшкодувати страховик; 2900,00 грн як вартість відновлення додаткового обладнання, пошкодженого внаслідок ДТП (2500,00 грн – шумоізоляція, 400,00 грн – проклеювання бронеплівки під дверною ручкою).
Також позивач зауважує, що внаслідок зазначеної ДТП їй завдано значної матеріальної шкоди; внаслідок ремонтних робіт належний їй майже новий автомобіль суттєво втратив свою вартість (за висновком експерта на 1000 доларів США); внаслідок спричиненої ДТП моральної шкоди порушено її нормальні життєві зв`язки, знадобилися додаткові зусилля для організації життя. Зокрема, оскільки вона працює у м. Кременчуці, а проживає у с. Бугаївка Кременчуцького району, то на період ремонту автомобіля змушена була додатково вирішувати питання щодо переміщення. Зазначене призвело до порушення її сну, появі тривожності та постійних переживань, що стало наслідком погіршення можливості реалізації нею своїх звичок і бажань. Тому вважає, що у даному випадку справедливим відшкодуванням моральної шкоди буде стягнення з відповідача 15000,00 грн.
Ухвалою від 28 жовтня 2024 року суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання, яке ухвалою від 19 грудня 2025 року закрив та призначив справу до розгляду по суті.
Представник позивача звернувся з заявою, в якій просив проводити розгляд справ без його та позивача участі, позовні вимоги підтримав, просив його задовольнити.
Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Треті особи належним чином повідомлені про розгляд справи у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.
Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
У статті 22 ЦК України визначено, зокрема, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме , шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до статті 1194 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинним на час виникнення спірних правовідносин; далі – Закон № 1961-IV).
У статті 9 Закону № 1961-IV передбачено, зокрема, що страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
За правилами пункту 32.7 статті 32 цього Закону страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.
Суд установив, що постановою від 09 вересня 2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у справі № 524/9226/24 визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Під час розгляду цієї справи суд установив, що 17 серпня 2024 року о 12 год. 25 хв. в м. Кременчуці на вул. Небесної Сотні, буд. 3 А водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Галаз 3207 00» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався позаду. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив пункт 10.9 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене статті 124 КУпАП.
Апеляційний суд Полтавської області постановою від 22 квітня 2025 року постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука залишив без змін.
За висновком експерта ОСОБА_5 № 132, складеного 21 серпня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням втрати товарної вартості (34077,85 грн) складає 90304,02 грн.
За інформацією зі свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу рік його випуску – 2023.
До позовної заяви позивач долучила докази перерахування на її банківську карту 48971,02 грн від АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс», а також лист цієї страхової компанії, зі змісту якого вбачається, що остання прийняла рішення про виплату ОСОБА_1 49021,02 грн страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-216387203 від 21 серпня 2023 року.
Окрім того, в матеріалах справи наявна відповідь АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на адвокатський запит, за змістом якої цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Галаз 3207 00» д.н.з. НОМЕР_1 застрахована згідно з полісом № ЕР-216387203; ліміт відповідальності за зазначеним вище страховим полісом – 160000,00 грн, франшиза – 1600,00 грн; на рахунок ОСОБА_1 сплачено страхове відшкодування у сумі 49021,02 грн та 5202,00 грн.
Спірним питанням у цій справі є наявність підстав для стягнення з винуватця ДТП 34077,85 грн втрати товарної вартості колісного транспортного засобу.
Так, за висновком експерта ОСОБА_5 № 132, складеного 21 серпня 2024 року величина втрати товарної вартості автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ремонтних впливів становить 34077,85 грн [(2,75/100)х(1182968,29 грн + 56226,17 грн)].
При цьому пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону № 1961-IV встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі – Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі – КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості – це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.
Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.
Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).
Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону № 1961-IV, статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17.
Ураховуючи наведене, вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 34077,85 грн втрати товарної вартості колісного транспортного засобу підлягає задоволенню.
Інформація щодо наявності обставин, передбачених підпункт 8.6.2 пункту 8.6. розділу VIII Методики, за яких величина ВТВ КТЗ не нараховується, відсутня.
Відповідно до пункту 12.1 статті Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6. Закону № 1961-IV).
Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь 1600 грн франшизи також підлягає задоволенню.
Водночас суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 2900 грн витрати на ремонт встановленого додаткового обладнання, які не підтверджені жодними належними та допустимим доказами.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить із наступного.
Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22).
За своєю суттю зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди – явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналогічні висновки наведено в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 285/3662/23.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Зокрема, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження – емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як визначено у частинах першій, другій статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд установив, що позивачу внаслідок ДТП, винним в якому визнано відповідача, спричинено майнову шкоду; внаслідок ДТП порушено нормальні життєві зв`язки позивача та знадобилися додаткові зусилля для організації життя, зокрема, вирішення питання щодо пересування до її робочого місця, яке знаходиться віддалено від місця її проживання. Зазначене, за поясненнями позивача, призвело до порушення її сну, появи тривожності та постійних переживань, що стало наслідком погіршення можливості реалізації нею своїх звичок і бажань.
Ураховуючи безспірний факт пошкодження майна позивача внаслідок винних дій відповідача, що об`єктивно створює для потерпілої негативні наслідки та спонукає вживати додаткові заходи для врегулювання її життєвих процесів, суд визнає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди. З урахуванням встановленої сукупності обставин, суд виходить із того, що позивачем не доведено, що у даному випадку завдано моральну шкоду саме у заявленому нею розмірі, однак, дійшов висновку, що сума 3000,00 грн є справедливою компенсацією порушених немайнових прав позивача, що підлягає стягненню на її користь з відповідача.
Відшкодування моральної шкоди в такому розмірі буде співмірним із спричиненою позивачу моральною шкодою та не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача.
Отже, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. 
За правилами частини першої, другої та восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються пропорційного розміру задоволених позовних вимог; у разі задоволення позову – на відповідача; розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених судових витрат позивач додала до позовної заяви: квитанцію № 3868-4877-4912-7581 про сплату судового збору у сумі 1211,20 грн; квитанцію № 132 від 21 серпня 2024 року щодо оплати послуг з судової транспортно-товарознавчої експертизи на суму 2000,00 грн; договір про надання правової допомоги від 18 вересня 2024 року № 76/24, укладений між адвокатом Шевченком С. М. та ОСОБА_1 ; платіжну інструкцію від 18 вересня 2024 року № 70739592 на суму 15000,00 грн; детальний опис наданих послуг від 15 жовтня 2024 року.
Отже, на підтвердження понесення судових витрат стороною позивача надано всі необхідні докази, отже, наявні підстави для покладення таких витрат на відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог.
При цьому суд ураховує, що за правилами частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а передбачені частиною четвертою статті 141 ЦПК України підстави для відступу від загального правила розподілу судових витрат у даному випадку відсутні.
Ураховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 34077,85 грн втрати товарної вартості колісного транспортного засобу; 1600 грн франшизи; 3000 грн моральної шкоди, 1120,12 грн сплаченого судового збору, 13872,00 грн витрат на оплату правничої допомоги, 2000 (дві тисячі) грн витрат на оплату експертизи.
Керуючись статтями 76-78, 80, 81, 89, 137, 141, 178, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 35677 (тридцять п`ять тисяч шістсот сімдесят сім) грн 85 коп. матеріальної шкоди, 3000 (три тисячі) грн моральної шкоди, 1120 (одну тисячу сто двадцять) грн 12 коп. сплаченого судового збору, 13872 (тринадцять тисяч вісімсот сімдесят дві) грн витрат на оплату правничої допомоги, 2000 (дві тисячі) грн витрат на оплату експертизи.
У задоволенні інших позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Т. М. Ковальчук