Справа № 161/3976/26 
Провадження № 1-кп/161/788/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк        12 березня 2026 року  

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,   
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12026030580000187 від 31.01.2026, який надійшов до суду 20.02.2026 від Луцької окружної прокуратури, про обвинувачення
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівне, Любомльського району, Волинської області, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого підсобним робітником на ТОВ «АЛЮВЕСТ», одруженого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, -
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 , 30 січня 2026, о 21 годині 19 хвилин, в порушенні вимог п.п. 2.1 (а), 2.9 (а) Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі – Правил), не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Vectra», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи на території АЗС «WOG», що по вул. Конякіна, 22а в місті Луцьку, всупереч вимогам п. 2.3 (б) Правил не уважно стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну був неуважним, порушуючи вимоги п. 10.9 Правил, під час руху заднім ходом, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки руху, внаслідок чого під час руху заднім ходом, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , 1989 року народження, який перебував позаду відносно руху автомобіля.
Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_6 своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, спричинив пішоходу ОСОБА_4 , тілесні ушкодження у вигляді: закритого краєвого перелому верхівки зовнішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу; закритого перелому човникоподібної кістки правої стопи; забою, забійних саден правої кисті та стопи, що за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, по скільки для загоєння переломів необхідний час більше 21 доби.
Таким чином, у прямому причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками є грубі порушення водієм ОСОБА_6 , Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: . п. 2.1 (а), 2.3.(б), 2.9. (а), 10.9., Правил дорожнього руху України:
- п. 2.1 (а) Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
- п. 2.3. (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 2.9. (а) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- п. 10.9 під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб..
Таким чином, своїми необережними протиправними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України.
12.03.2026 між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 було укладено угоду про примирення. Згідно з угодою, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані кримінальним правопорушенням збитки та усунув заподіяну шкоду. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_6 буде призначене покарання за ч.1 ст.286-1 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Так, згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винуватим, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів. 
У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 цілком розуміє положення ч. 5 ст. 474 КПК України, усвідомлює свої права, наслідки укладення та затвердження угоди, а потерпілий ОСОБА_4 розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України. Суд переконався, що укладення угоди про примирення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні ствердив про його примирення з потерпілим, просив затвердити угоду та вказав, що погоджується на призначення узгодженого сторонами угоди покарання. 
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 – адвокат ОСОБА_5 не заперечив щодо затвердження вказаної угоди про примирення.
Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив, що завдані йому збитки обвинуваченим відшкодовані, вказав про примирення з обвинуваченим та просив затвердити угоду про примирення.
У судовому засіданні прокурор Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 заперечила щодо затвердження вказаної угоди про примирення, оскільки така, на її думку, не відповідає інтересам суспільства, а у узгоджена сторонами угоди міра покарання є занадто м`якою.
Разом з цим, судом встановлено, що умови даної угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, зокрема, вимогам ст.ст. 65, 69 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості та примирення між сторонами угоди.
Таким чином, суд, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, зважаючи, що узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами угоди міри покарання.
Згідно ст. ст.100 ч.9, 174 ч.4 КПК України суд вирішує долю речових доказів та арештованого майна.
Керуючись ст.ст.100, 174, 314, 373, 374, 471, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Угоду про примирення від 12 березня 2026 року у кримінальному провадженні №12026030580000187, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 , затвердити.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3 000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Речові докази: 
-транспортний засіб марки «Opel Vectra», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 – повернути за належністю законному власнику ОСОБА_7 ;
-CD-R диск з фрагментом з відеокамери АЗС «WOG», що за адресою м.Луцьк, вул. Конякіна, 22а – залишити при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Арешт, накладений 03.02.2026 ухвалами слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області, на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 31.01.2026 – скасувати. 
Вирок суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в наступному порядку:
1) обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) потерпілим, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою ст. 474 КПК України;
3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 КПК України угода не може бути укладена. 
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Умисне невиконання угоди про примирення є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

Головуючий