Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків 
16 березня 2026 року № 520/30490/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Департаменту реєстрації Харківської міської ради (майдан Павлівський, буд. 4,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61003, код ЄДРПОУ40214227) третя особа: Служба у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (вул. Руслана Плоходька, буд. 3,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61112, код ЄДРПОУ26282645) , третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) , третя особа: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) , третя особа: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 ) ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:
-визнати протиправною відмову Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ЄДРПОУ: 40214227, у реєстрації місця проживання неповнолітньої особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем реєстрації та проживання його матері ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;
-зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради, ЄДРПОУ: 40214227, зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання його матері, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , за адресою АДРЕСА_3 .
Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.
Позивач є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , дитина народжена в Республіці Польща та набула громадянства України 21.02.2025 року. Батьками дитини є громадяни України. Позивач як законний представник малолітньої особи звернулася до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання дитини за тією ж адресою, де зареєстрована мати, у квартирі, право власності на яку належить Позивачу. 02.10.2025 року Позивач отримала від Відповідача відмову у реєстрації місця проживання, мотивовану відсутністю згоди другого з батьків на проведення реєстрації. Водночас наявна необхідність зобов`язати Відповідача здійснити реєстрацію місця проживання малолітньої дитини з матір`ю без згоди батька з таких підстав:
Позивач та батько дитини не перебувають у шлюбі, жодних контактів з Позивачем та дитиною другий з батьків не підтримує, місце перебування та номери засобів зв`язку зазначеної особи Позивачу не відомі, за неофіційними відомостями, батько дитини станом на сьогодні проживає за кордоном.
Отже, Позивач не має жодної можливості отримати згоду другого з батьків на проведення реєстрації.
Позивач не згоден зі вказаною відмовою, вважає її протиправною та не обгрунтованою, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що 01.10.2025 ОСОБА_1 було подано заяву про реєстрацію місця проживання її малолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою її місця проживання: АДРЕСА_3 .
До заяви було додано наступні документи: квитанція про сплату адміністративного збору; свідоцтво про народження ОСОБА_6 НОМЕР_6 (29.09.2023 за заявою матері ім`я дитини було змінено з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , 06.05.2024 ОСОБА_9 визнав батьківство дитини, вписано у свідоцтво про народження данні батька ОСОБА_10 , записано дитину як ОСОБА_11 ), виданого 28.09.2023 відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Щецин; паспорт законного представника ОСОБА_2 (ID-картка) № НОМЕР_7 від 03.07.2018, дійсний до 03.07.2028. 
Розглянувши подані ОСОБА_1 заяву про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та додані до заяви документи, органом реєстрації було встановлено, що передбачені законодавством документи були подані не в повному обсязі (відсутня згода іншого з батьків - ОСОБА_5 ). За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 орган реєстрації 01.10.2025 було прийнято рішення відповідно до п.п. З п. 87 Порядку № 265 про відмову в реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою реєстрації місця проживання матері.
Про підстави відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою місця реєстрації матері органом реєстрації було зазначено у відповідному розділі заяви про реєстрацію місця проживання від 01.10.2025. 
Крім того, заявнику було додатково надано роз`яснення підстав відмови у декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), а саме: відповідно до пункту 3 частини І статті 12 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" та підпункту 3 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, особа подача документи або відомості, передбачені законодавством, не в повному обсязі, а саме: відсутня згода другого з батьків. що суперечить пункту 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування). Додатково повідомляємо, що відповідно частини І статті 242 Цивільного кодексу України законними представниками своїх малолітніх дітей є. батьки (усиновлювачі). Відповідно до статті б ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір міст проживання в Україні» обов`язок зареєструвати місце проживання дитини покладений на батьків (законних представників) і відповідно до статей 14, 15 СК України, такий обов`язок не підлягає передорученню.
Суд вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні врегульовано Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі - Закон), який набрав чинності 01.12.2021.
Закон регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.
В свою чергу, ч. 2 ст. 4 Закону визначено, що порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, на виконання вищезазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» було затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування) (далі - Порядок № 265).
Пунктом 1 Порядку № 265 визначено, що цей Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.
Норми Поряду № 265 доповнюють та конкретизують норми Закону.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. З Закону реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.
Згідно п. 27 Порядку № 265 реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) за адресою житла незалежно від форми власності.
Пунктом 35 Порядку № 265 встановлено, що для реєстрації місця проживання (перебування) особа або її законний представник (представник), уповноважена особа житла або уповноважена особа спеціалізованої соціальної установи, закладу для бездомних осіб, іншого надавала соціальних послуг з проживанням подає:
заяву за формою згідно з додатками 2, 3 і 8;
паспортний документ особи або довідку про звернення за захистом в Україні (для осіб, які реєструють місце перебування);
свідоцтво про народження (для дітей віком до 14 років), крім іноземців та осіб без громадянства, або документ про реєстрацію народження, виданий компетентним органом іноземної держави і легалізований у встановленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
довідку про реєстрацію особи громадянином України (у разі здійснення вперше реєстрації місця проживання дитини віком до 14 років, у свідоцтві про народження якої зазначено, що батьки або один із батьків є іноземцем чи особою без громадянства);
документи, що підтверджують:
право на проживання (перебування) в житлі, зокрема свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), договір найму житла у гуртожитку (для студентів), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла (зазначені документи та згода не вимагаються під час реєстрації місця проживання (перебування) малолітніх та неповнолітніх дітей за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або законних представників (представників), або одного з них;
право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, іншого надавала соціальних послуг з проживанням (довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, іншого надавала соціальних послуг з проживанням за формою згідно з додатком 4, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у таких установах або закладах);
відомості або документ, що підтверджує сплату адміністративного збору (не подається у разі здійснення реєстрації місця перебування);
військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Вимоги п. 35 Порядку № 265 кореспондуються з вимогами ст. 9 Закону.
Слід зазначити, що нормами чинного законодавства не передбачені винятки щодо переліку документів, необхідних для реєстрації місця проживання особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 Цивільного кодексу України законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей є батьки (усиновлювачі).
Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників (ч. З ст. 5 Закону).
Згідно з п. 33 Порядку подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.
Іншого порядку реєстрації місця проживання дітей чинним законодавством не передбачено.
Суд звертає увагу на приписи законодавства, відповідно до яких під час реєстрації місця проживання малолітньої дитини за адресою реєстрації одного із батьків, згода іншого з батьків надається у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або надається згода, засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.
Згідно з п. 40 Порядку № 265 посадова особа органу реєстрації або адміністратор центру надання адміністративних послуг перевіряє належність паспортного документа особи особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання (перебування), про що робиться відповідний запис у заяві.
Пунктом 46 Порядку № 265 встановлено, що посадова особа органу реєстрації в день звернення особи або її законного представника (представника) чи в день отримання документів від центру надання адміністративних послуг або представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту або даних від органу соціального захисту населення:
приймає рішення про реєстрацію місця проживання (перебування) або про відмову у реєстрації місця проживання (перебування) особи;
вносить відомості про реєстрацію місця проживання (перебування) до реєстру територіальної громади відповідно до Порядку створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265;
формує інформацію про реєстрацію місця проживання (перебування) особи для її передачі до відомчої інформаційної системи ДМС з подальшою передачею інформації до Єдиного державного демографічного реєстру відповідно до Порядку електронної інформаційної взаємодії між інформаційно-комунікаційними системами та передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265;
за зверненням особи, що декларує/реєструє/знімає задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування), або її законного представника (представника) видає витяг з реєстру територіальної громади.
Судом встановлено, що згідно з відомостями Реєстру територіальної громади міста Харкова місце проживання батьків ОСОБА_2 зареєстровано за різними адресами. За адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано місце проживання лише ОСОБА_1 . Батько - ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Статтею 12 Закону визначені підстави для відмови у декларуванні або реєстрації місця проживання (перебування) особи.
Так, відповідно до п. З ч. 1 ст. 12 Закону орган реєстрації відмовляє у декларуванні або реєстрації місця проживання (перебування) особи у разі, коли, зокрема, особа подала документи або відомості, передбачені цим Законом, не в повному обсязі.
Відповідно до пп. З п. 87 Порядку № 265 орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли, зокрема особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості.
Рішення про відмову в декларуванні/реєстрації/знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання приймається в день звернення особи, законного представника (представника), уповноваженої особи житла або уповноваженої особи спеціалізованої соціальної установи, іншого надавала соціальних послуг з проживанням, в яких зазначеним особам надаються соціальні послуги відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», про що орган реєстрації інформує таких осіб із зазначенням підстав для відмови засобами поштового, телефонного або електронного зв`язку, в тому числі засобами Порталу Дія (п. 90 Порядку № 265).
Рішення про відмову в реєстрації місця проживання приймається органом реєстрації шляхом зазначення про це у заяві про реєстрацію місця проживання, форма якої затверджена Порядком № 265 (додаток 3 до Порядку № 265) із зазначенням підстав, визначених пунктом 87 Порядку № 265.
Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України).
Положеннями ст. 161 Сімейного кодексу України, передбачено, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 Цивільного кодексу України законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей є батьки (усиновлювачі).
Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників (ч. З ст. 5 Закону).
Відповідно до п. 33 Порядку подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Виходячи з викладеного, орган реєстрації не встановлює факт проживання малолітньої дитини з будь-яким з батьків та не визначає місце проживання дитини, бо це віднесено до прав батьків та повноважень інших органів, а тому відповідачем, Управлінням реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, права та законні інтереси Позивача та його малолітнього сина не порушені, оскільки посадові особи діяли у чіткій відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, Закону, Порядку № 265. В той же час Законом та Порядком чітко унормовано порядок реєстрації малолітньої дитини - лише за згодою обох батьків.
Суд також вказує, що позивачем не надано жодного доказу наявності у другого з батьків об`єктивних обставин неможливості надати згоду щодо реєстрації малолітньої дитини, щодо його місцезнаходження або не бажання брати будь – яку участь у вихованні і розвитку дитини.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Пунктом 9 частини 5 статті 160 КАС України встановлено, що у позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача. 
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. 
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.
Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц. Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту.
Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми чинного законодавства України та, відповідно, дії посадової особи Відповідача слід дійти висновку про їх законність, а отже у задоволенні позовних вимог суд відмовляє в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 264, 293, 295, 297, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Департамент реєстрації Харківської міської ради (майдан Павлівський, буд. 4,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61003, код ЄДРПОУ40214227), за участі третіх осіб: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_9 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , РОНКПП НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 , Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ЄДРПОУ 26282645, 61112, м.Харків, вул.Плоходька Руслана, б.3, про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії- залишити без задоволення. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.