РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2026 року 	м. Рівне	№460/7266/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач) про:
визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 09.04.2025 № 172050007186 про відмову у призначенні позивачу пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як особі з інвалідністю ІІІ групи;
зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як особі з інвалідністю ІІІ групи, починаючи з 25.03.2025, зарахувавши при цьому до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії, періоди роботи у російській федерації - з 14.08.1999 по 28.09.2000, з 03.10.2000 по 27.09.2001, з 01.10.2001 по 02.10.2002, з 02.12.2002 по 10.04.2003, з 22.04.2003 по 30.09.2003, з 01.04.2004 по 05.01.2005, з 19.05.2006 по 05.06.2006, з 01.01.2007 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 01.07.2015, з 01.06.2016 по 31.10.2018 та з 04.11.2018 по 17.01.2019.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 25.03.2025 їй була встановлена ІІІ група інвалідності. В квітні 2025 року вона звернулась через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності на підставі статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява позивача за принципом екстериторіальності була скерована для розгляду по суті до відповідача. Відповідач рішенням від 09.04.2025 № 172050007186 відмовив позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 11 років. При цьому, відповідач не зарахував до загального страхового стажу позивача період роботи в російській федерації з 14.08.1999 по 28.09.2000, з 03.10.2000 по 27.09.2001, з 01.10.2001 по 02.10.2002, з 02.12.2002 по 10.04.2003, з 22.04.2003 по 30.09.2003, з 01.01.2004 по 05.01.2005, з 19.05.2006 по 05.06.2006, з 06.06.2006 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 01.07.2015, з 01.06.2016 по 31.10.2018 та з 04.11.2018 по 17.01.2019, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31.12.1991. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки на період трудової діяльності з 1999 по 2019 Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення була чинною, а денонсація Угоди не може бути підставою для відмови в зарахуванні спірного періоду до стажу роботи. З огляду на що, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
13.05.2025 через підсистему «Електронний Суд» ЄСІСТ суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що за наслідками опрацювання заяви позивача про призначення пенсії та доданих до неї документів встановлено, що підтверджений належними документами страховий стаж позивача становить 05 років 01 місяць 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності. Також повідомляє, що після зупинення, Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 не застосовується у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у вказаних країнах, незалежно від дати видачі. Відтак, офіційні документи, видані з 27.12.2022 компетентними органами російської федерації приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю. Таким чином, відповідач стверджує, що у спірних правовідносинах він діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову повністю.
ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
Ухвалою суду від 22.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 25.03.2025 було встановлено інвалідність ІІІ групи, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 178/25/273/В.
02.04.2025 позивач через веб-портал Пенсійного фонду України звернулась із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На підставі пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії від 02.04.2025 направлено для розгляду до відповідача.
09.04.2025 відповідачем прийнято рішення № 172050007186 (далі – рішення № 172050007186) про відмову у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою прийняття пенсійним органом такого рішення, як слідує з його змісту, слугувало те, що відповідач не зарахував до загального страхового стажу позивача період роботи в російській федерації згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 15.07.1994, з 14.08.1999 по 28.09.2000, з 03.10.2000 по 27.09.2001, з 01.10.2001 по 02.10.2002, з 02.12.2002 по 10.04.2003, з 22.04.2003 по 30.09.2003, з 01.01.2004 по 05.01.2005, з 19.05.2006 по 05.06.2006, з 06.06.2006 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 01.07.2015, з 01.06.2016 по 31.10.2018 та з 04.11.2018 по 17.01.2019.
Позивач, не погоджуючись з такою поведінкою відповідача та вважаючи її протиправною, звернувся до суду з цим позовом.
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною третьою статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Відповідно до статті 30 Закону №1058-IV, пенсія по інвалідності призначається у разі встановлення особі інвалідності, за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Частиною першою статті 32 Закону №1058-IV встановлено, що особи віком від 46 років до 48 років включно, яким установлено інвалідність ІІ та ІІІ групи, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу не менше 11 років.
Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (з наступними змінами, далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637). 
Пунктом 2.2. Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 розділу ІІ, а саме:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
2) документи про стаж, що визначені Порядком № 637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення ).
4) відомості про місце проживання особи.
Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 станом на дату звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії досягнула 48 років.
Позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 178/25/273/В від 25.03.2025.
Оскаржуваним рішенням про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком від 21.04.2025 повідомлено, що загальний страховий стаж позивача склав 05 років 01 місяць 06 днів при мінімально необхідному 11 років.
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не врахував при обчисленні загального страхового стажу період роботи в російській федерації з 14.08.1999 по 28.09.2000, з 03.10.2000 по 27.09.2001, з 01.10.2001 по 02.10.2002, з 02.12.2002 по 10.04.2003, з 22.04.2003 по 30.09.2003, з 01.01.2004 по 05.01.2005, з 19.05.2006 по 05.06.2006, з 06.06.2006 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 01.07.2015, з 01.06.2016 по 31.10.2018 та з 04.11.2018 по 17.01.2019.
Відтак, спірною у справі є наявність/відсутність підстав для зарахування до загального страхового стажу вказаних періодів роботи позивача в російській федерації.
Вирішуючи спір в цій частині, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до абзацу 9 частини третьої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Будь-яких випадків щодо необхідності або ж можливості зарахування Пенсійним органом до загального страхового стажу позивача періоду її роботи з 14.08.1999 по 17.01.2019 в російській федерації не інакше як в одинарному розмірі, відповідач не повідомив.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон № 1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також:
а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;
в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;
д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно з вимогами статті 62 Закону № 1788-XII, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, п. 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Судом встановлено, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , дата заповнення 15.07.1994, містить наступні відомості:
1. Запис № 8 від 14.08.1999 прийнята на посаду працівника їдальні СПК «Красний путь» (наказ від 14.08.1999 № 8);
2. Запис № 9 від 28.09.2000 звільнена за власним бажанням (наказ від 15.09.2000 № 41);
3. Запис № 10 від 03.10.2000 прийнята на посаду поштаря ОПС Яблонєво (наказ від 02.10.2000 № 230к);
4. Запис № 11 від 27.09.2001 звільнена по ст. 31 КЗпП російської федерації (за власним бажанням) (наказ від 27.09.2001 № 188к);
5. Запис № 12 від 01.10.2001 прийнята на посаду буфетниці 3 розряду в кафе «Міраж» с. Яблонєво Новозадонського споживчого товариства (розпорядження від 02.10.2001 № 396);
6. Запис № 13 від 02.10.2002 звільнена за ст. 80 Трудового кодексу російської федерації (за власним бажанням) (розпорядження від 30.09.2022 № 357);
7. Запис № 14 від 02.12.2002 прийнята на посаду продавця-консультанта в ТзОВ «Фірма Омега-97» (наказ від 01.12.2002 № 4060/12к);
8. Запис № 15 від 14.03.2003 переведена на посаду продавця-касира (наказ від 14.03.2003 № 93/12к)
9. Запис № 16 від 10.04.2003 звільнена за власним бажанням (ст. 80 Трудового кодексу російської федерації) (наказ від 10.04.2003 № 119/02к);
10. Запис № 17 від 22.04.2003 прийнята на посаду продавця в МФ ЗАТ «Тандер» (наказ від 22.04.2003 № 23/36-л);
11. Запис № 18 від 30.09.2003 звільнена за власним бажанням п. 3 ст. 77 Трудового кодексу російської федерації (наказ від 30.09.2003 № 222л);
12. Запис № 19 від 01.04.2004 прийнята на посаду продавця в магазин «Магніт» МФ ЗАТ «Тандер» (наказ від 02.04.2004 № 75/7-л);
13. Запис № 20 від 05.01.2005 звільнена за власним бажанням (п. 3 ст. 77 Трудового кодексу російської федерації) (наказ від 05.01.2005 № 1/6-л);
14. Запис № 21 від 19.05.2006 прийнята на посаду адміністратора магазину в ТзОВ «Южний Двор-112» (наказ від 19.05.2006 № 74/4);
15. Запис № 22 від 05.06.2006 звільнена за власним бажанням за пунктом 3 статті 77 Трудового кодексу російської федерації (наказ від 05.06.2006 № 101);
16. Запис № 24 від 01.01.2007 запис за номером 23 вважати недійсною. Прийнята на посаду директора магазину в ТзОВ «Южний двор-123» (наказ від 01.01.2007 № 111);
17. Запис № 25 від 31.12.2009 звільнена за власним бажанням, пункт 3 частини 1 статті 77 Трудового кодексу російської федерації (наказ від 31.12.2009 № 114/6);
18. Запис № 26 від 01.01.2010 прийнята на посаду директора в ТзОВ «Южний двор-115» (наказ від 01.01.2010 № 140);
19. Запис № 27 від 01.07.2015 звільнена за власним бажанням, пункт 3 частини 1 статті 77 Трудового кодексу російської федерації (наказ від 01.07.2015 № 178);
20. Запис № 28 від 01.06.2016 прийнята на посаду директора магазину в ТзОВ «Южний двор-123» (наказ від 01.06.2016 № 4);
21. Запис № 29 від 31.10.2018 звільнена за власним бажанням пункт 3 частини 1 статті 77 Трудового кодексу російської федерації;
22. Запис № 30 від 04.11.2018 прийнята на посаду адміністратора магазину в ТзОВ «Лабіринт-М» (наказ від 05.11.2018 № 7138);
23. Запис № 31 від 17.01.2019 трудовий договір розірваний за ініціативною працівника, пункт 3 частини 1 статті 77 Трудового кодексу російської федерації (наказ від 17.01.2019 № 179).
Суд погоджується з аргументами позивача про те, що записи про періоди роботи позивача в російській федерації, виконані в трудовій книжці, засвідчені чітким відтиском печатки відповідного закладу та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості. Доказів протилежного відповідачами не надано та судом не встановлено.
Таким чином, відомості трудової книжки позивача підтверджують періоди її роботи за межами України у російській федерації, що відповідачем не заперечувалось в ході розгляду поданої позивачем заяви з документами.
Зазначені періоди роботи, що в сумі складають 16 років 01 місяць 08 днів, відповідач не врахував при прийнятті оскаржуваного рішення до загального страхового стажу, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Відтак, на думку відповідача, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на територіях РРФСР по 31.12.1991.
Оцінюючи правомірність поведінки відповідача щодо неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи в російській федерації, то суд зазначає таке.
Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV, укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
13.03.1992 було підписано Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі (далі – Угода від 13.03.1992) між Азербайджаном, російською федерацією, білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою.
Статтею 1 Угоди від 13.03.1992 визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно зі статтею 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).
Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993 (далі Угода від 14.01.1993), а саме статті 6, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Статтею 7 Угоди від 14.01.1993 встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Відповідно до частини третьої статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України № 290/95-ВР від 11 липня 1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав № 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Відтак, суд приходить висновку, що доводи відповідача щодо неможливості зарахування до трудового стажу позивача періодів роботи в російській федерації з 14.08.1999 по 28.09.2000, з 03.10.2000 по 27.09.2001, з 01.10.2001 по 02.10.2002, з 02.12.2002 по 10.04.2003, з 22.04.2003 по 30.09.2003, з 01.04.2004 по 05.01.2005, з 19.05.2006 по 05.06.2006, з 01.01.2007 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 01.07.2015, з 01.06.2016 по 31.10.2018 та з 04.11.2018 по 17.01.2019 з підстав припинення 01 січня 2023 року участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, є необґрунтованими, оскільки у період роботи позивача на території російської федерації Угода, яка надавала можливість зарахування до трудового стажу періоду роботи на території будь-якої з цих держав, була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.
Поведінка відповідача в цій частині є протиправною та не відповідає положенням чинного законодавства.
В цьому контексті, суд констатує, що жодних документально обґрунтованих сумнівів щодо записів трудової книжки про період роботи позивача за межами України в російській федерації у спірний період відповідачем суду надано не було.
Відтак, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення № 172050007186 прийняте відповідачем без надання належної правової оцінки набутого позивачем страхового стажу, тобто без дотримання критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, установлених частиною другою статті 2 КАС України, а тому таке рішення порушує право позивача на соціальний захист у старості (пенсійне забезпечення).
Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 09.04.2025 № 172050007186 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплачувати позивачу пенсію по інвалідності на підставі статті 30 Закону №1058-IV, то суд вказує на таке.
Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України).
Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.
Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення в майбутньому.
Таким чином, суд приходить висновку, що станом на момент ухвалення судом цього рішення призначення позивачу пенсії по інвалідності на підставі статті 30 Закону №1058-IV ще не було і права позивача на виплату пенсії за наслідками такого призначення ще не порушені.
Відтак, у задоволенні позовних вимог в названій частині слід відмовити, як передчасних.
При цьому, суд наголошує, що обґрунтованість та правомірність таких позовних вимог як критерій для їх задоволення нівелюється тим, що відповідні права позивача ще не порушені, а чинне законодавство не допускає ухвалення судом рішень на майбутнє.
Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовну заяву належить задовольнити частково.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Так, за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн, відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн.
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 09.04.2025 № 172050007168 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.03.2025, з зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи у російській федерації з 14.08.1999 по 28.09.2000, з 03.10.2000 по 27.09.2001, з 01.10.2001 по 02.10.2002, з 02.12.2002 по 10.04.2003, з 22.04.2003 по 30.09.2003, з 01.04.2004 по 05.01.2005, з 19.05.2006 по 05.06.2006, з 01.01.2007 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 01.07.2015, з 01.06.2016 по 31.10.2018 та з 04.11.2018 по 17.01.2019.
В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області суму судового збору в розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири грн, 48 коп.). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 13.02.2026. 
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ); 
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,Житомирська обл.,10003; код ЄДРПОУ/РНОКПП 13559341).

Суддя       Ольга ПОЛІЩУК