Справа № 204/3671/26
Провадження № 2-о/204/115/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРА

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
10 квітня 2026 року          м. Дніпро
Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі: головуючого судді Чапали Г.В., за участю секретаря судового засідання Азарян Б.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центрально-міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, - 
УСТАНОВИВ:
06 квітня 2026 року до Чечелівського районного суду м. Дніпра надійшла заява  ОСОБА_1 , про встановлення факту смерті, згідно якої заявниця просила встановити факт смерті її матері – громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України у місті Сніжне, Донецької області. 
В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилається на те, що вона є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Усть-Кут, Іркутської області; яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України у місті Сніжне, Донецької області, причина смерті – набряк та дислокація головного мозку. На тимчасово окупованій території були видані документи про її смерть, а саме свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 14 березня 2025 року, Сніжнянським міським відділом запису актів громадянського стану Управління ЗАГС самопроголошеної «ДНР» однак, вказані документи не дозволяють заявнику отримати свідоцтво встановленого зразку. На її звернення до Центрально-міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі, остання отримала відмову. Встановлення факту смерті в судовому порядку є необхідним для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України, у зв`язку з чим заявниця вимушена звернутись до суду. 
Ухвалою суду від 07 квітня 2026 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 10 квітня 2026 року. 
Заявниця у судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. 
Представник заінтересованої особи – Центрально-міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. 
Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до свідоцтва про народження заявниці серії НОМЕР_2 , виданого бюро ЗАГС м. Сніжне, Донецької області, від 18 червня 1965 року., відповідний актовий запис №92 (а.с. 9);
Відповідно до актового запису про шлюб № 72 Виконавчого комітету Сєверної селищної ради у місті Сніжному Донецької області від 09.08.1986 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.10 ). 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Усть-Кут, Іркутської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Сніжне, Донецької області, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , від 14 березня 2025 року, яке видане так званим «Снежнянским городским отделом записи актов гражданского состояния Управления ЗАГС Донецкой народной республики», актовий запис про смерть №170259930000800111008 (а.с. 12). 
На підтвердження зазначених обставин заявником надано копії (мовою оригіналу) «справки о причине смерти» за №106/о № 52 від 09 березня 2025 року, у відповідності до якої ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 84 роки у місті Сніжне, Донецької області, причина смерті: набряк та дислокація головного мозку (а.с. 13). 
Померла громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована з 16 жовтня 1974 року за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України ( а.с. 14-15). 
За правилами п. 8 ч.1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. 
Відповідно до ч. 1, 2 статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.
Згідно статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У відповідності до п.3 ч.1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 710-р, яке визначає адміністративні центри та затверджує території територіальних громад Донецької області, м. Сніжне є адміністративним центром окремої територіальної громади — Сніжнянської міської територіальної громади, яка входить до складу Горлівського району Донецького району. 
Отже, територія Горлівського району Донецької області, до складу якого входить м. Сніжне, є тимчасово окупованою територією відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».
Станом на дату смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) територія Горлівського району входила до переліку вищевказаних територій. 
За змістом частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану.
Відповідно до правової позиції, викладеної Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 15.04.2016 року, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.
Одночасно суд зважає на практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), відповідно до якої, зокрема, у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.
Згідно ч.1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статей 77-78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
У відповідності до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:
- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;
- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;
- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для встановлення факту смерті особи необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заявник позбавлений можливості зареєструвати факт смерті в інший спосіб. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина у певний час за певних обставин.
Отже, оскільки встановлення відповідного факту смерті необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть встановленої законом України форми, та реалізації наслідків, передбачених законодавством у зв`язку зі смертю особи, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце), які зазначені у вищенаведених документах, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Таким чином, законодавством визначено процедуру державної реєстрації смерті особи, у випадку неможливості надання документів, які б за формою та змістом відповідали встановленим законодавством України вимогам, шляхом звернення до суду.
Заявником доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для проведення державної реєстрації смерті матері. 
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що дослідженими у справі доказами підтверджується факт смерті громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території у місті Сніжне, Донецької області та неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, тому подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Згідно з ч.4 статті 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.
Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
На підставі Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та, керуючись статтями ст. ст. 2, 10, 258, 259, 315, 317 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центрально-міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України – задовольнити. 
Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України; місце народження: Російська Федерація, м. Усть-Кут, Іркутської області, місце смерті: Україна, м. Сніжне, Донецької області. 
Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження не зупиняє його виконання.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст складено 10 квітня 2026 року.

Суддя