Справа №760/17330/19 2/760/9104/26	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Усатової І.А.,
при секретарі - Омельяненко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження із повідомлення сторін цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення пені та інфляційних витрат».
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначенням позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення пені та інфляційних витрат.
Свої вимоги мотивує тим, що 01.11.2013 між ним та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-5000-13-00459. Предметом страхування за договором є належний йому автомобіль марки «Skoda Octavia A5» застрахований по КАСКО.
21 жовтня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Skoda Octavia A5».
У результаті пригоди був пошкоджений належний йому автомобіль марки «Skoda Octavia A5».
Ним було повідомлено ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про настання страхового випадку та надано відповідні документи.
З листа ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» від 12.11.2014 вбачається, що його автомобіль начебто зазнав конструктивної загибелі, а вартість його залишків оцінили у розмірі 122000 грн., та з урахуванням фінансування за запропонували виплату страхової суми в розмірі 7350 грн.
Після відмови ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виплатити належну йому суму страхового відшкодування, з чим звернувся до суду.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.11.2016, яке залишено в силі Верховним Судом, позов задоволено та стягнуто 87814,91 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 4404,00 грн.
Відповідно до п.15.7. Договору про добровільне страхування наземних транспортних засобів №28-5000-13-00459, протягом 14 днів від складання страхового акту страховик, повинен виплатити страхове відшкодування, чого зроблено не було.
10.05.2019 відповідав перерахував заборговані кошти на його банківський рахунок, тобто через 4,5 років після ДТП, без урахування пені, 3% річних та інфляційних витрат.
Таким чином, у зв`язку з цим надав свої розрахунки штрафних санкцій за період з 01.12.2014 до 10.05.2019, які просить суд стягнути з відповідача:
31136,66 грн. - пеня за прострочення страхового відшкодування;
11707,05 грн. - 3% річних від простроченої суми;
100186,53 грн. - інфляційні витрати.
З урахуванням наведеного проси задовольнити позовні вимоги.
13.06.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену праву було передано до провадження головуючому судді Усатової І.А.
Ухвалою суду від 18.06.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження.
05.08.2019 від представника ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Послається на те, що вимоги позивача з приводу стягнення з відповідача пені в розмірі 31 136,66 грн. визнає та перераховано вказану суму на розрахунковий рахунок позивача.
Що стосується вимог позивача з приводу стягнення інфляційних витрат та 3% річних, то відповідач звертає увагу на той факт, що позивач розраховує їх розмір за період часу з 01.12.2014 по 10.05.2019.
Однак, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позивач давиться встановлюватися тривалістю три роки. Тому вказані позиції вимагають відповідачів визначення вартості, а саме в межах строку позовної давності за період часу з 10.05.2016 по 10.05.2019 та здійснити виплату інфляційних витрат в розмірі 33 457,48 грн. та річних у розмірі 7 910,56 грн.
Факт оплати штрафних санкцій підтверджується розпорядженням про виплату платіжним дорученням на загальну суму 72 504,70 грн.
Відповідач вважає, що виконав свої зобов`язання по виплаті штрафних санкцій, а тому підстави для задоволення вимог відсутні.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 01.11.2013 між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-5000-13-00459. Предметом страхування за договором є належний йому автомобіль марки «Skoda Octavia A5».
21 жовтня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Skoda Octavia A5».
У результаті пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Skoda Octavia A5».
ОСОБА_1 повідомив ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про настання страхового випадку та надав відповідні документи.
12.11.2014 ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» надіслала лист ОСОБА_1 , з якого вбачається, що його автомобіль начебто зазнав конструктивної загибелі, а вартість його залишків оцінили у розмірі 122000 грн., та з урахуванням фракції за запропонували виплату страхової суми в розмірі 7350 грн.
01.11.2016 рішенням Апеляційного суду м. Києва, яке залишено в силі Верховним судом, позов задоволено та стягнуто 87814,91 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 4404,00 грн.
10.05.2019 відповідач перерахував позивачу на його банківський рахунок суму страхового відшкодування відповідно до п.15.7. Договору про добровільне страхування наземних транспортних засобів №28-5000-13-00459, тобто лише через 4,5 років після ДТП, без урахування пені, 3% річних та інфляційних витрат.
Позивач просив стягнути з відповідача за період з 01.12.2014 до 10.05.2019: 31136,66 грн. - пені за прострочення страхового відшкодування; 11707,05 грн. 3% річних від простроченої суми; 100186,53 грн. інфляційних витрат.
З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» сплатила штрафні санкції, що підтверджується розпорядженням про виплату та платіжним дорученням на загальну суму 72 504,70 грн. з яких: 31 136,66 грн. пені, 33 457,48 грн. інфляційних витрат та 7 910,56 грн. 3% річних.
Факт оплати штрафних санкцій підтверджується розпорядженням про виплату та платіжним дорученням № 18457 від 25.07.2019 на загальну суму 72 504,70 грн.
Відповідно до пункту 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховий зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховий внесене майнові відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Певною є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями суддів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідач у відповідному випадку заяви визнав позовні вимоги:
- щодо стягнення пені - повністю;
- щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних - частково у межах позовної давності на звернення з такими вимогами, тобто за трирічний період часу з 10 травня 2016 року по 10 травня 2019 року.
У відзиві відповідач посилався на строк позовної давності, вказуючи, що в межах строку позовної давності за період часу з 10 травня 2016 року по 10 травня 2019 року здійснив виплату інфляційних витрат у розмірі 33 457,48 грн. та 3% річних у розмірі 7910,56 грн.
Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Беручи до уваги висловлене, суд застосовує до вимог позивача про стягнення інфляційних витрат та 3% річних позовну давність.
Суд констатує, що відповідачем здійснено виплати позивачу: пені у повному обсязі; інфляційних витрат - у розмірі 33 457,48 грн.; 3% річних - у розмірі 7910,56 грн. Виплати інфляційних витрат та 3% річних здійснені відповідачем з урахуванням строків позовної давності.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності показника причин її пропуску, наведених позивачем. Саме таку правову позицію висловлено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові в частині вимог про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за період з 01.12.2014 по 09.05.2016.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦІК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог:
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Керуючись статтями 12, 14, 509, 526, 979-984, 988, 990-992, 1166, 1187 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Усатова І.А.