Справа № 304/247/26 Провадження № 3/304/256/2026	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

  	17 березня 2026 року 	м. Перечин	

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Гевці В.М., 

за участі секретаря судового засідання Гарайдич Р.А.,

розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, тимчасово непрацюючої,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

05 лютого 2026 року до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 769311 від 29 січня 2026 року за частиною першою статті 184 КУпАП, складений відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 31 грудня 2025 року о 22 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ухилилась від належного виконання батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у вказану вище дату та час втекла з дому та відмовилась туди повертатись, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, причини неявки не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала, тому справа розглядається в її відсутності. 
На підтвердження вини ОСОБА_1 в якості доказів до протоколу про адміністративне правопорушення додано рапорт уповнноваженого працівника поліції № 1 А.Оленя від 01 січня 2026 року, письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 01 січня 2026 року, копію паспорта особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та копію свідоцтва про народження неповнолітньої ОСОБА_3 .
Оцінюючи зазначені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя враховує таке. 
Частина перша статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. 
Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: 
-не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; 
-не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; 
-не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; 
-не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; 
-не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; 
-не створюють умов для отримання нею освіти. 
У цьому ж пункті згаданої Постанови Пленуму ВСУ вказано, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Якщо аналізувати зміст ч. 1 ст. 184 КУпАП, то ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.
У цій конкретній ситуації дії ОСОБА_1 , суддя не може оцінити як ухилення від виховання дитини, оскільки як встановлено з матеріалів справи, вона після того, як зрозуміла, що донька пішла разом зі своїм співмешканцем з додому у невідомому напрямку, негайно звернулася до поліції. Вказані дії можуть свідчити про турботу та належне ставлення до своїх батьківських обов`язків, а також не можуть свідчити про свідоме нехтування своїми обов`язками. Єдиний випадок, коли донька втекла з дому, не може слугувати підставою для висновку про ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. 
Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 251 КУпАП пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, можуть бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Такі докази не повинні викликати у судді сумніви. 
За таких обставин, враховуючи відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували невиконання ОСОБА_1 обов`язків, що визначені в ст. ст. 150, 180 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», відтак суддя не вбачає в діях останньої складу адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, – ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За цих обставин суддя дійшла висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
З цих підстав, керуючись статтями 1, 9, 23, 33, 184, 276-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, 

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення № 304/247/26 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова в справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

  	Суддя:	Гевці В. М.