Справа № 456/6657/25
Провадження № 2-о/456/69/2026

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року          місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої судді     Гули Л. В. 
з участю секретаря    Дверій Ю.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, 

ВСТАНОВИВ:
Заявниця ОСОБА_1 просить встановити, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був резидентом України.
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 покликалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Вона звернулась до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Палінської Ольги Володимирівни для оформлення спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкове майно складається з житлового будинку АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення та складських приміщень у підвалі, що складає 6/100 ідеальних часток жилого будинку А-5, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки площею 0,0845 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак приватним нотаріусом при огляді пакету документів встановлено, що її чоловік ОСОБА_2 не був резидентом держави Україна та проживав в Україні по посвідці на постійне проживання, а відтак при видачі свідоцтв про право на спадщину заявнику необхідно буде провести оплату в розмірі 20% від вартості спадкового майна. Також нотаріус порадила заявнику звернутись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у зв?язку з чим вона звертається до суду з даною заявою.
Заінтересована особа не скористалася правом на подання пояснення.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 26 листопада 2025 року головуючим суддею в справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 25/
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.12.2025 заяву залишено без руху і надано заявниці термін для усунення недоліків /а.с. 26/.
ОСОБА_1 подано заяву на усунення недоліків /а.с. 28-32/.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.01.2026 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.02.2026. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права /а.с. 33/.
Заявниця ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити.
Представник заінтересованої особи - Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на заяву не подав, тому суд розглянув справу за його відсутності на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
З урахуванням розумності положення частину п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11.02.2026, є дата складення повного тексту судового рішення - 26.02.2026.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.
З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.05.1983 судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Мельниця-Подільська Борщівського району Тернопільської області народився ОСОБА_2 . Національність батьків: батько - українець, мати - українка /а.с. 6/.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 10.05.1980 /а.с. 6 на звороті/. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 облікований карткою фізичної особи платника податків НОМЕР_3 . Долучені заявницею копії податкових декларацій про майновий стан та доходи, повідомлення про прийняття працівника на роботу, податкових розрахунків сум доходу, податкова декларація єдиного податку фізичної особи підприємця підтверджують, що ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність, мав найманих працівників та сплачував відповідні податки до дня смерті /а.с. 7, 16-24/. 
Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що 29.10.2019 складено відповідний актовий запис № 575 та Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 /а.с. 10/.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 33/А від 28.10.2019 ОСОБА_2 помер вдома в АДРЕСА_1 /а.с. 9/.
Спадкове майно складається житлового будинку АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення загальною площею 255,1 кв.м та складських приміщень у підвалі площею 103.6 кв.м, що складає 6/100 ідеальних часток жилого будинку А-5, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки площею 0,0845 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 12-14/.
Заявниця ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Палінської Ольги Володимирівни для оформлення спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, нотаріусом заведено спадкову справу № 70/2019 та встановлено, що єдиним спадкоємцем майна, яке належить ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Разом з тим, при первинній перевірці документів у зв?язку з тривалим лікуванням спадкодавця за межами України, відсутності в останнього паспорта громадянина України було встановлено обставини, які хоч і не є перешкодою для безпосереднього оформлення права на спадщину, однак перешкоджають в реалізації права на оподаткування вартості власності, що успадковується членами сім?ї спадкодавця першого ступеня споріднення (як дружиною) за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб. Нотаріусом роз?яснено про можливість встановлення факту, чи був ОСОБА_2 на день смерті резидентом України, у зв?язку з чим ОСОБА_1 і звертається до суду /а.с. 11, 31-32/.
Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю обставин, які хоч і не є перешкодою для безпосереднього оформлення прав на спадщину, однак перешкоджають в реалізації права на оподаткування вартості власності, що успадковується членами сім?ї спадкодавця першого ступеня споріднення (як дружиною) за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, у зв`язку з чим заявниця позбавлена можливості оформити спадщину за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частина 1 статті 315 Цивільно процесуального кодексу України визначає перелік фактів, які суд може встановити.
Водночас, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (4. 2 ст. 315 ЦПК України).
Так, відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. 
Судом встановлено, що для заявниці встановлення факту того, що померлий чоловік ОСОБА_2 був резидентом України, породжує юридичні наслідки, оскільки надасть їй право на оподаткування операцій з реалізації об?єктів нерухомого майна, які входять до складу спадщини, за нульовою ставкою.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов?язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п?ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Згідно з пп. «а» пп. 174.2.1 п. 174.2 ст. 174 ПК України за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб оподатковується вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення.
За визначенням пп. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 ПК України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені. Інші члени сім?ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення.
Відповідно до п. 174.2.3 ст. 174 ПК У країни об єкти спадщини оподатковуються за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу, для будь-якого об?єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем від спадкодавця-нерезидента, та для будь-якого об?єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем-нерезидентом від спадкодавця- резидента.
Поняття «резидент» та умови набуття фізичною особою статусу резидента України визначені пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 ПК України, згідно з пп. «в» якого фізична особа - резидент - це фізична особа, яка має місце проживання в Україні.
У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв?язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від?їзду) протягом періоду або періодів податкового року.
При цьому, постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов?язків або зобов?язань за договором (контрактом) (пп. 45 п. 1 ст. 4 Митного кодексу України).
Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім?ї або її реєстрації як суб?єкта підприємницької діяльності.
Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 ПК України, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.
Якщо всупереч закону фізична особа - громадянин України має також громадянство іншої країни, то з метою оподаткування така особа вважається громадянином України, який не має права на залік податків, сплачених за кордоном, передбаченого Кодексом або нормами міжнародних угод України.
Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи.
Разом з тим, згідно з пп. 14.1.122 п. 14.1 ст. 14 ПК України нерезиденти - це, зокрема, фізичні особи, які не є резидентами України.
Тобто, фізична особа, яка не відповідає умовам, визначеним в пп. «в» пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 Кодексу в розумінні Кодексу не є резидентом України.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
При цьому, обов`язок доказування та подання доказів встановлений ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Висновки суду за результатами розгляду заяви.
Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що ОСОБА_2 був внесений Державною податковою адміністрацією України до Державного реєстру фізичних осіб та мав присвоєний відповідний ідентифікаційний номер, проживав в Україні та перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , мав тісні особисті та економічні зв?язки в Україні (підприємницька діяльність, наймані працівники, сплата податків), мав нерухомість на території України (спадкове майно), таким чином, центром життєвих інтересів спадкодавця була саме Україна. 
Тобто, факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був резидентом України, підтверджується зібраними і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають, тому за наведених обставин заява підлягає до задоволення.
Встановлення факту, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був резидентом України породжує для заявниці ОСОБА_1 юридичні наслідки, оскільки усуне перешкоди в можливості реалізації права на оподаткування вартості власності, що успадковується членами сім?ї спадкодавця першого ступеня споріднення (як дружиною), за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб.

Щодо судового збору.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Відтак судові витрати слід віднести на рахунок заявниці.
Керуючись ст. 293, 294, 315-319ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Заяву задовольнити.
Встановити, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був резидентом України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 26.02.2026.

Суддя      Л.В.Гула