ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2964/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,
секретар судового засідання – І.С. Мисько,
за участю представників сторін:
від позивача: О.І. Асташенкова
від відповідача: І.Ф. Наумова
від третьої особи: С.В. Буцан
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт»
на рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025 (суддя Т.І. Демченко, м.Одеса, повне рішення складено 19.11.2025) 
у справі №916/2964/25
за позовом Одеської міської ради 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради 
про стягнення 363352,33 грн,

В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог. Коротка історія справи 
У липні 2025 року Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області із позовною заявою, в якій просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт» безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003, загальною площею 8170 кв.м, яка розташована за адресою: м.Одеса, вул. Локомотивна, 27, з цільовим призначенням – для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за період з 01.05.2021 по 14.02.2024 у розмірі 363352,33 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 01.05.2021 по 14.02.2024 відповідач, як власник нежитлових будівель та споруд, загальною площею 1901,5 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Локомотивна, буд. 27, здійснював безоплатне користування земельною ділянкою за вказаною адресою без укладеного договору оренди землі, тобто без належної правової підстави для її використання.
04.08.2025 Господарським судом Одеської області відкрито провадження у справі №916/2964/25, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи). Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.11.2025 позов Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради про стягнення 363352,33 грн задоволено частково. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт» на користь Одеської міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003, загальною площею 8170 кв.м, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Локомотивна, 27, з цільовим призначенням – для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за період з 01.05.2021 по 14.02.2024 у розмірі 360963,41 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт» на користь Одеської міської ради витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4331,56 грн та судового збору за подання зави про забезпечення позову у розмірі 1514,00 грн.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно статей 125, 206 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності виникає виключно після укладення та державної реєстрації відповідного договору. Будь-яке фактичне використання земельної ділянки до цього моменту є неправомірним та створює для користувача обов`язок компенсувати кошти, збережені без достатньої правової підстави.
Натомість за встановленими судом обставинами цієї справи, Одеською міською радою належно доведено період з 01.05.2021 по 14.02.2024 фактичного користування Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛАСТ» спірною земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003 без договору, при цьому факт користування земельною ділянкою без укладеного та зареєстрованого договору оренди не заперечується відповідачем.
Перевіривши розрахунок позивача суми безпідставно збережених коштів у розмірі 363352,33 грн за період з 01.05.2021 по 14.02.2024, здійснений відповідно до Нормативної грошової оцінки земельної ділянки та ставок орендної плати, затверджених рішенням Одеської міської ради, що відповідає методології, затвердженій Кабінетом Міністрів України, суд встановив, що позивачем розраховано вірно суму безпідставно збережених коштів до 2024 року. Разом з тим, за розрахунком суду, орендна плата за спірну земельну ділянку за період з 01.01.2024 по 14.02.2024 складає 18335,64 грн безпідставно збережених коштів.
За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у розмірі 360963,41 грн безпідставно збережених коштів.
Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги
Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверласт» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025 у справі №916/2964/25 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
-відповідач не ухилявся від укладення договору оренди, а навпаки, робив все для цього можливе, щоб договір був укладений, про що свідчать матеріали справи та викладені у відзиві обставини;
-відсутня інформація про площу земельної ділянки та встановлені межі відповідно до акту;
-наданий до суду позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів не містить інформації про розмір нормативної грошової оцінки за кожний рік нарахування орендної плати;
-позивач безпідставно нарахував орендну плату відповідачу за період з 2021 року по 2024 рік, оскільки на підставі договору оренди відповідна земельна ділянка перебувала у користуванні іншої юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кримбізнессервіс»;
-оскільки Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради ігнорував укладення договору оренди з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЛАСТ», останнє сплачувало земельний податок з урахуванням вимог рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 №6762-VI «Про встановлення ставок земельного податку в м. Одесі», з урахуванням змін, внесених рішенням Одеської міської ради від 14.12.2017 №2766-VII, за ставкою 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки,
Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції
Апеляційну скаргу зареєстровано судом 09.12.2025 за вх.№5003/25.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2025.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт» на рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025 у справі №916/2964/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/2964/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
18.12.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт» на рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025 у справі №916/2964/25. Встановлено учасникам справи строк до 08.01.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги призначено на 10.02.2026 о 10:30 год.
19.01.2026, тобто поза межами строку, встановленого в ухвалі суду апеляційної інстанції (до 08.01.2026), Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради засобами поштового зв`язку надіслав відзив на апеляційну скаргу (вх.№5003/25/Д1 від 28.01.2026).
Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
За приписами статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Відповідно до частини другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи наведені приписи процесуального закону, у судовому засіданні, яке відбулось 10.02.2026, протокольною ухвалою суду відзив третьої особи на апеляційну скаргу відповідача було залишено без розгляду, оскільки він був поданий з пропущенням строку, встановленого ухвалою суду від 23.12.2025 (до 08.01.2026) для його подання, без обґрунтування причин пропуску цього строку та без клопотання про його продовження.
З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 23.03.2026 об 11:00 год. 
З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою суду від 10.02.2026 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт» на рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025 у справі №916/2964/25 поза межами строку, встановленого у статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк.
В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
Фактичні обставини справи
Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверласт» з 19.12.2016 є власником нежитлових будівель та споруд, загальною площею 1901,5 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Локомотивна, буд. 27 (РНОНМ: 35424751101). 
Так, 19.12.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверласт» придбало останню частку нежитлових будівель та споруд, що розташовані на земельній ділянці за адресою: Одеса, вул. Локомотивна, 27, та набуло право власності на нежилі будівлі та споруди в цілому. 
Право власності на вказані об`єкти нерухомого майна зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверласт» на підставі договорів купівлі - продажу від 10.11.2016 №320, від 19.12.2016 №363, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тімченко О.І.
Зазначені об`єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці, площею 8170 кв.м, з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003, за адресою: м. Одеса, вул.Локомотивна, 27, яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради. 
Як вбачається із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.12.2014 №НВ-5101669862014, вказану земельну ділянку сформовано та зареєстровано 11.02.2011. Цільове призначення казаної земельної ділянки J.11 - землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд; категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання земельної ділянки – для експлуатації виробничо - складської бази.
Відповідно до вимог укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кримбізнессервіс», Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ПАРТНЕР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверласт» договору №23 від 15.12.2016, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кримбізнессервіс» зобов`язалось звільнити земельну ділянку за адресою: Одеса, вул. Локомотивна, 27 (кадастровий номер 5110137600:25:002:0003), до 31.12.2017.
04.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кримбізнессервіс», Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ПАРТНЕР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверласт» укладено та підписано акт приймання-передачі договору №23 від 15.12.2016, відповідно до якого, зокрема, земельну ділянку площею 8170 кв.м, з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003, за адресою: м. Одеса, вул. Локомотивна, 27, фактично передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Еверласт» з правом подальшого оформлення відповідних документів на право оренди.
Згідно із витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки міста Одеси від 20.05.2020 №948, виданим Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області у м. Одесі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003 складає 5650806,94 грн.
У 2024 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003 вже оцінювалась як 7512907,75 грн, що підтверджується витягом з із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 07.02.2024 №НВ-5100193622024.
Рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011 №1267-VI «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі» з урахуванням змін, внесених рішеннями від 27.08.2014 №5275-VI та від 08.02.2017 №1742-VII, фіксований відсоток при визначенні орендної плати за використання земельної ділянки для розміщення складських баз становить 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
11.12.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверласт» звернулося до Одеської міської ради з листом за вих. №236, у якому просило оформити право оренди земельної ділянки у зв`язку з тим, що останнє набуло право власності на нежитлові будівлі та споруди, що розташовані на земельній ділянці за адресою: Одеса, вул. Локомотивна, 27, та прийняло в користування земельну ділянку лише 04.12.2017.
22.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверласт» звернулося до Одеської міської ради з листом №133 про надання відповіді щодо розгляду питання щодо надання в оренду земельної ділянки (кадастровий номер 5110137600:25:002:0003), розташованою за адресою: м. Одеса, вул..Локомотивна, 27, яке розглядається Одеською міською радою з 2017 року.
Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверласт» 16.11.2021 звернулося зі скаргою до Бізнес-омбудсмена у зв`язку із ненаданням позивачем відповіді відповідачу.
Для врегулювання спору в досудовому порядку, Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради направив Товариству з обмеженою відповідальністю «Еверласт» 01.10.2021 вимогу №01-13/919 щодо оплати коштів в сумі 295022,88 за період з серпня 2018 року по липень 2021 року за користування земельною ділянкою (кадастровий номер 5110137600:25:002:0003) разом з розрахунком безпідставно збережених коштів.
У відповідь на вказаний лист Департаменту, відповідач листом від 10.11.2021 за №226 повідомив, що оскільки станом на 10.11.2021 питання щодо надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Еверласт» в користування земельної ділянки з оформленням договору оренди Одеською міською радою не вирішено, Товариство до укладення з міською радою договору оренди земельної ділянки здійснює плату за земельну ділянку у формі земельного податку, а не орендної плати. При цьому відповідач звернув увагу позивача на бездіяльність Департаменту земельних ресурсів, адже починаючи з 11.12.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверласт» звертається із заявами щодо укладення договору оренди землі; Товариство так і не отримало відповіді на заяву від 22.06.2021 за №133 та на заяву від 10.08.2021 за №178.
При цьому у подальшому, Департамент земельних ресурсів також звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт» із вимогою від 25.03.2024 за №01-13/531 про сплату безпідставно збережених коштів за період 01.02.2021 по 31.01.2024 у розмірі 293538,12 грн та із вимогою від 21.05.2024 за №01-18/822 про сплату безпідставно збережених коштів за період 01.05.2021 по 15.02.2024 у розмірі 363 352,33 грн, на які отримав відповіді від 03.05.2024 за №140 та від 06.06.2024 за №203, у яких Товариство зазначало про неправомірність вимог Департаменту.
Відповідач листом від 31.05.2022 за вих.№75 звернувся до начальника Одеської обласної військової адміністрації Марченко М.М. з проханням посприяти в укладенні договору оренди.
У відповідь на вказаний лист відповідачем отримано лист від 13.06.2022 за №5648/5/01-29/4483/2-22, в якому Одеська обласна державна адміністрація (Одеська обласна військова адміністрація) проінформувала, що нею направлено лист Одеському міському голові щодо розгляду порушеного питання та вирішення його у найкоротший термін (копія листа від 10.06.2022 №5648/1/01- 29/4416/2-22 додається).
17.03.2023 Одеською міською радою надано відповідь №01-18/384, що розглянуто рішення бізнес - омбудсмена і на підставі цього підготовлено проект рішення до Постійної комісії з питань просторового розвитку, землеустрою та врегулювання земельних відносин Одеської міської ради.
Рішенням Одеської міської ради від 29.11.2023 №1759-VIII за результатами розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт» вирішено надати Товариству земельну ділянку (кадастровий номер 5110137600:25:002:0003), площею 8170 кв.м (категорія земель за основним цільовим призначенням – землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення), в оренду на 5 років, до реалізації планувальних рішень, вид цільового призначення - 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. 
15.02.2024 між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверласт» укладено договір оренди землі, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №177, в якому встановлено орендну плату в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідач за приписами статті 287 Податкового кодексу України з грудня 2017 року (місяця набуття права фактичного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003) сплачував земельний податок за ставкою 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки земельної ділянки з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003, загальною площею 0,8170 га, що складає 5650806,94 грн, що підтверджується платіжними дорученнями.
Поряд з цим, Господарським судом Одеської області розглядалась справа №916/3511/20 за позовом Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт» про стягнення заборгованості з орендної плати за землю у розмірі 643054,93 грн, інфляційних втрат у розмірі 41529,25 грн, 3 % річних у розмірі 30904,17 грн та пені у розмірі 15113,29 грн. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.03.2021 у справі №916/3511/20 у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради відмовлено повністю.
Зокрема, у вказаному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку, що термін дії договору оренди землі, укладеного 07.12.2009 між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кримбізнессервіс», зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у місті Одесі 11.02.2011, сплив 11.02.2016. Водночас, місцевий господарський суд вказав, що у матеріалах справи відсутні докази щодо поновлення договору оренди землі від 07.12.2009 на новий строк.
Крім того, місцевий господарський суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверласт» стало власником об`єктів нерухомості, розташованих на земельній ділянці, площею 8170 кв.м, з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003, за адресою: м.Одеса, вул. Локомотивна, 27, вже після закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного 07.12.2009 між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кримбізнессервіс».
Враховуючи наведене, суд зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт» про стягнення заборгованості з орендної плати за землю у розмірі 643054,93 грн у зв`язку із відсутністю договірних відносин щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003, загальною площею 8170 кв.м, за адресою: м.Одеса, вул. Локомотивна, 27.
Вказане судове рішення постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 у справі №916/3511/20 залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.07.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 11.03.2021 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 у справі №916/3511/20.
Позиція суду апеляційної інстанції
Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних на те правових підстав, на якій ці об`єкти розміщені.
Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно із статтею 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. 
За змістом положень статті 124 Земельного кодексу України (чинній на момент виникнення спірних відносин) Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України), а згідно із статтею 126 цього Кодексу право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у Земельному кодексі України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України).
Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі - у відповідній редакції) визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Орендною платою є обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (стаття 288 Податкового кодексу України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 зазначила про те, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності» (див. також пункт 60 постанови Верховного Суду від 08.08.2024 у справі №917/1621/22).
Частина перша статті 93 Земельного кодексу України унормовує, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. 
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким, за положеннями частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі», визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.
За умовами частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Як було встановлено вище за текстом цієї постанови, спір у цій справі стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів у порядку статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України, як землекористувача, який у спірний період використовував земельну ділянку без укладення договору оренди землі.
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
З аналізу змісту норм статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України слідує, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.
Верховний Суд неодноразово виснував, що:
-положення статей 1212-1215 Цивільного кодексу України визначають такий позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. Кондикційний позов - це вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала. Якщо тлумачити приписи статті 1212 Цивільного кодексу України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №910/17324/19, від 09.11.2021 у справі №905/1680/20);
-за змістом норм цивільного та земельного законодавства виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (див., зокрема постанову Верховного Суду від 23.04.2025 у справі №629/4628/16-ц);
-із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі №922/2060/20);
-для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212- 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення такого спору (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі №922/2060/20).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у спірних правовідносинах підстав для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки у даному випадку наявні всі необхідні елементи кондикційного зобов`язання.
Так, встановленими обставинами справи підтверджується, що відповідач, набувши право власності на нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 1901,5 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Локомотивна, буд. 27 (РНОНМ: 35424751101), у період з 01.05.2021 по 14.02.2024 фактично здійснював володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташований цей об`єкт, без оформлення права оренди, у зв`язку з чим зберіг у себе кошти, які підлягали сплаті у вигляді орендної плати.
Відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки не спростовує факту її використання, а свідчить про здійснення такого користування без належної правової підстави та без внесення плати, яка відповідно до статті 206 Земельного кодексу України є обов`язковою.
З огляду на те, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади, саме позивач є особою, за рахунок якої відповідач зберіг зазначені кошти, оскільки їх несплата призвела до ненадходження відповідних платежів до місцевого бюджету. 
Відтак, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
При цьому посилання скаржника на те, що суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що на дату винесення рішення Одеської міської ради від 29.11.2023 за №1759-VIII діяв договір оренди з попереднім орендарем – Товариством з обмеженою відповідальністю «Кримбізнессервіс», колегія суддів відхиляє, оскільки у рішенні Господарського суду Одеської області від 11.03.2021 у справі №916/3511/20 за позовом Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт» про стягнення заборгованості з орендної плати за землю, яке набрало законної сили, встановлено, що термін дії договору оренди землі, укладеного 07.12.2009 між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кримбізнессервіс», зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у місті Одесі 11.02.2011, сплив 11.02.2016.
Колегія суддів зазначає, що кваліфікація спірних правовідносин, як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, означає необхідність застосування передбачених статтями 1212 - 1214 Цивільного кодексу України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.
За допомогою цих норм, навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею.
Колегія суддів повторює, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.02.2020 у справі №913/169/18, від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17.
Згідно приписів частини першої статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Частинами першою - четвертою, дев`ятою статті 79-1 Земельного кодексу України регламентовано, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Як вбачається із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.12.2014 №НВ-5101669862014, земельну ділянку, на якій розташовані придбані відповідачем нежитлові будівлі та споруди, сформовано та зареєстровано 11.02.2011 з присвоєнням кадастрового номеру 5110137600:25:002:0003.
У зв`язку з наведеним, спростовуються доводи апелянта про відсутність інформації про площу земельної ділянки та встановлені межі цієї земельної ділянки.
Колегія суддів зауважує на тому, що спірна земельна ділянка є об`єктом комунальної власності, яка, зважаючи на вимоги статей 123, 124 Земельного кодексу України, може використовуватись лише на підставі та умовах договору оренди.
Як зазначалось, статтею 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Відповідно до вимог статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
У пункті 289.1 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Частиною другою статті 20 Закону України «Про оцінку землі» визначено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
Згідно з абзацом 3 частини другої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Згідно статті 284.1 Податкового кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.
Згідно із витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки міста Одеси від 20.05.2020 №948, виданим Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області у м. Одесі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003 складає 5650806,94 грн.
У 2024 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003 вже оцінювалась як 7512907,75 грн, що підтверджується витягом з із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 07.02.2024 №НВ-5100193622024.
Рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011 №1267-VI «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі» з урахуванням змін, внесених рішеннями від 27.08.2014 №5275-VI та від 08.02.2017 №1742-VII, фіксований відсоток при визначенні орендної плати за використання земельної ділянки для розміщення складських баз становить 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Застосування ставки у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки є обґрунтованим, оскільки така ставка встановлена рішенням органу місцевого самоврядування та є належною базою для визначення розміру орендної плати.
Натомість сплата земельного податку відповідачем за ставкою 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки не свідчить про виконання зобов`язання зі сплати орендної плати. Верховний Суд у низці постанов, зокрема, від 06.04.2021 у справі №922/4295/20, від 16.02.2022 у справі №910/13902/20, зазначив, що сплата земельного податку не є еквівалентом орендної плати й не змінює правової природи користування земельною ділянкою без правових підстав. 
Перевіривши розрахунок позивача суми безпідставно збережених коштів у розмірі 363352,33 грн за період з 01.05.2021 по 14.02.2024, здійснений відповідно до Нормативної грошової оцінки земельної ділянки та ставок орендної плати, затверджених рішенням Одеської міської ради, що відповідає методології, затвердженій Кабінетом Міністрів України, суд встановив, що позивачем розраховано вірно суму безпідставно збережених коштів до 2024 року. Разом з тим, за розрахунком правильним розрахунком суду першої інстанції, орендна плата за спірну земельну ділянку за період з 01.01.2024 по 14.02.2024 складає 18335,64 грн безпідставно збережених коштів.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі 360963,41 грн.
Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, за змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань характерним є зменшення майна потерпілого, тоді як для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав, при цьому вина не є обов`язковим елементом таких правовідносин. Обов`язок повернення безпідставно набутого (збереженого) майна не є заходом відповідальності, а спрямований на відновлення майнової рівноваги сторін.
Доводи відповідача про те, що ним вживалися заходи щодо оформлення права користування земельною ділянкою не спростовують встановлених обставин фактичного користування земельною ділянкою без внесення плати. Сама по собі відсутність прийнятого рішення органу місцевого самоврядування не створює для відповідача правових підстав для безоплатного користування земельною ділянкою.
У цьому контексті колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.02.2020 у справі №922/931/18 (пункти 5.25-5.26) та від 02.06.2020 у справі №922/2417/19 (пункт 47), відповідно до яких неналежне виконання своїх повноважень органом місцевого самоврядування не звільняє особу від обов`язку сплачувати за фактичне користування сформованою земельною ділянкою, а врахування поведінки такого органу, як підстави для відмови у задоволенні позову, суперечить положенням статей 1212-1214 Цивільного кодексу України.
Наведене спростовує посилання апелянта на поведінку органу місцевого самоврядування як підставу для звільнення від обов`язку сплати грошових коштів за користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди.
Отже, зволікання або неприйняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування у процедурі оформлення права користування земельною ділянкою не впливає на обов`язок відповідача сплачувати кошти за фактичне користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137600:25:002:0003, на якій розташоване належне йому нерухоме майно.
Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності відповідно до вимог статей 74 86 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 360963,41 грн є підтвердженими належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані та підлягають задоволенню.
Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Одеської області про часткове задоволення позову, а тому підстав для зміни чи скасування рішення суду колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Розподіл судових витрат
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, 
Південно-західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверласт» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025 у справі №916/2964/25 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повну постанову складено 31.03.2026.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран