Справа № 161/25266/25 
Провадження № 3/161/177/26 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в особі судді Плахтій І.Б., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 173-2 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №595802 від 02 грудня 2025 року вбачається, що 02 грудня 2025 року близько 15:30 год ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: ображав та погрожував, чим міг завдати шкоду її здоров`ю. Такі дії  ОСОБА_1  кваліфіковано за ч.3 ст. 173-2 КУпАП.
Зазначена в протоколі як потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні 14 січня 2026 року суду пояснила, що перебувала з ОСОБА_1 у шлюбі, який на даний час розірвано. Від шлюбу вони мають спільну малолітню доньку, у зв?язку з чим підтримують спілкування. 02 грудня 2025 року останній за попередньою домовленістю прибув до квартири, де вона проживає разом із донькою, з метою спілкування з дитиною. Вона відлучилась, а після її повернення до помешкання виявила, що останній вживав алкоголь. Вона попросила його залишити квартиру, однак він відмовився виконати її вимогу, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та образами. У зв?язку з його поведінкою вона викликала працівників поліції. Також, зазначила, що правопорушник не погоджується з тим, що квартира оформлена на дитину, у зв`язку з чим систематично чинить на неї психологічний тиск.
17 лютого 2026 року ОСОБА_1 подав клопотання про закриття провадження у справі. Зазначив, що він з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2012 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька - ОСОБА_3 . 05 грудня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Незважаючи на факт розірвання шлюбу, у 2017 році вони відновили шлюбні відносини та проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу. Спочатку вони проживали на орендованій квартирі, а орієнтовно з 2018 року стали проживати разом з його батьками у АДРЕСА_2 . За цією ж адресою зареєстроване його та доньки місце проживання. Згодом, завершивши ремонтні роботи у належній його мамі квартирі, що знаходиться у АДРЕСА_1 , вони сім?єю (він, дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 ) переїхали проживати у цю квартиру. Проживали там усі разом з березня 2023 року. 17 вересня 2025 його мама ОСОБА_6 подарувала належну йому вищевказану квартиру АДРЕСА_3 їх доньці ОСОБА_3 . З того часу його дружина ОСОБА_2 змінила своє ставлення до нього, розпочала вчиняти провокаційні дії, котрі завершувалися побутовими сварками та остання почала маніпулювати нібито вчиненням стосовно неї домашнього насилля. Остання вдавалася навіть до необґрунтованих звинувачень у його сторону щодо зрад і навіть за допомогою штучного інтелекту створювала фотознімки так званих зрад. Відповідно, реагуючи на таку незрозумілу і агресивну поведінку, він був змушений звертатися до правоохоронних органів. Вже тоді поведінка ОСОБА_2 мала ознаки домашнього психологічного насилля стосовно нього, однак, з невідомих йому причин, правоохоронними органами не було складено відповідного протоколу. Також, він і не наполягав на цьому в силу того, що вони проживають разом і у них є спільна донька. У грудні 2025 року ОСОБА_2 , продовжуючи свою провокаційну поведінку, знову спровокувала побутову сварку, за результатами якої і складено протокол про адміністративне правопорушення від 02 грудня 2025 року. На наступний день – 03 грудня 2025 року викинула на коридор усі його особисті речі та забрала належні йому ключі від квартири, тим самим не даючи йому доступ до квартири та можливість там проживати. Внаслідок таких неправомірних дій згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2026 року у справі №161/26453/25 ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУПАП (за вчинення економічного насилля у вигляді виставлення всіх моїх речей із квартири). Власне така поведінка останньої є логічним проявом та продовженням її провокаційної та неправомірної поведінки стосовно нього, що набула ознак уже систематичності. І така її поведінка є умисною та проявляється в активних діях з метою заподіяти саме йому психологічною шкоди та, подекуди, і матеріальної. ОСОБА_2 умисно зазначає неправдиву інформацію, що ми є колишнім подружжям (перебуваємо у фактичних шлюбних відносинах з 2017 року) та він не проживає за адресою в АДРЕСА_1 , з тією метою, щоб у правоохоронних органах та в суду склалося враження, що він, прибувши за місцем проживання останньої, вчинив психологічне насильство, тим самим під цим поняттям завуалювавши свою неправомірну поведінку, провокацію побутового конфлікту та безпосередню участь у цьому конфлікті. А уже перед правоохоронними органами, користуючись його емоційним станом, подала все як вчинення психологічного насилля. Крім того, вказує, що дійсно, згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2025 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Він не оскаржив вказаної постанови з причин того, що розцінював це як певні труднощі у сім?ї та по факту це також була побутова сварка. Переконаний, що їх конфлікт; що мав місце 02 грудня 2025 року не мав ознак психологічного насилля, оскільки його поведінка не давала жодних підстав виникнення у постраждалої особи ( ОСОБА_2 ) побоювання за свою безпеку, чи спричинило у неї емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, чи було завдано шкоди її психічному здоров?ю. Провадження у справі просив закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
У судовому засіданні 19 лютого 2026 року ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнав з підстав викладених у вищевказаному клопотанні. Додатково суду пояснив, що станом на 02 грудня 2025 року проживав разом з ОСОБА_2 та їхньою спільною донькою в квартирі, яка належить дитині за договором дарування. Конфлікт почався з того, що дружина почала висловлювати до нього претензії особистого характеру, він намагався згладити конфлікт, але дружина викликала поліцію. На наступний день вона виставила його речі з квартири і замінила замки. На даний час він проживає з батьками.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.
Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Статтею 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» закріплено зазначення термінів, які вживаються у даному Законі.
Домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім?єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Із наведеного слідує, що домашнім насильством є будь-які із вищеперелічених дій кривдника.
Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 вчинив будь-які дії, які містять ознаки домашнього насильства психологічного характеру щодо колишньої дружини ОСОБА_2 , та наслідком таких була завдана шкода її психічному здоров`ю.
Протокол про адміністративне правопорушення складений на основі заяви та пояснень ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є колишнім подружжям та мають спільну малолітню дитину, склалися непрості взаємні відносини -- затяжний міжособистісний конфлікт, пов?язаний із питаннями виховання дитини та майновими правовідносинами, який час від часу проявляється у взаємних перепалках та побутових сварках.
Під час судового розгляду встановлено, що конфліктна ситуація, яка мала місце 02 грудня 2025 року, виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків між сторонами. Надані матеріали не містять достатніх та належних доказів того, що в діях правопорушника наявні об?єктивні ознаки домашнього насильства у розумінні ст.173-2 КУПАП, а саме умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода психічному здоров?ю потерпілої.
Сам по собі факт словесного конфлікту між особами, які перебувають у тривалих неприязних відносинах, не може бути достатньою підставою для кваліфікації дій як домашнього насильства.
Суд враховує, що наявні у справі обставини свідчать про тривалий міжособистісний конфлікт між колишнім подружжям, який має комплексний характер та пов?язаний із неврегульованістю сімейних і майнових відносин. Вказаний конфлікт сам по собі не утворює складу адміністративного правопорушення.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП.
Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відтак, відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю, у зв?язку з відсутністю події та складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП.
Керуючись ст.ст.173-2, 252, 283, 284 КУпАП, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1  за ознаками ч. 3 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду 
Волинської області І.Б. Плахтій