ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
24 лютого 2025 року
м. Харків
справа № 635/7161/23
провадження № 22-ц/818/980/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Тарасенко Віри Юріївни та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 вересня 2025 року, постановлене під головуванням судді Савченка Д.М., -
в с т а н о в и в:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якій просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 992 400 грн.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 вересня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100 000 гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. В решті позову - відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця», в дохід держави судовий збір.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Тарасенко Віра Юріївна просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_2 моральної шкоди на суму 892 400,00 грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не була врахована ступінь вини власника джерела підвищеної небезпеки щодо забезпечення залізничної колії від нещасних випадків, не врахована чинна практика Верховного Суду з аналогічних питань. Вказує, що загиблий був її чоловіком, після його смерті позивач зазнає душевних та моральних страждань, на що судом першої інстанції не було надано належної оцінки.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що вини водія у пригоді, що спричинила смерть ОСОБА_3 , немає. Кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Також зазначає, що, на їх думку, у діях загиблого є ознаки суїциду і грубі порушення правил дорожнього руху, невідомо чому він не у встановленому місці у стані алкогольного сп`яніння знаходився на залізничній колії. Також згідно з матеріалами кримінального провадження взагалі неможливо встановити, що смерть чоловіка позивачки спричинена саме наїздом на нього залізничного транспорту. Крім того, в діях АТ «Українська залізниця» не виявлено жодних ознак порушення правил дорожнього руху.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» представник ОСОБА_1 адвокат Тарасенко В.Ю. просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , АТ «Українська залізниця» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди внаслідок непоправної втрати близької людини (чоловіка, який загинув внаслідок наїзду електротранспорту), що підлягає відшкодуванню відповідачем. Та обставина, що шкода спричинена не з вини відповідача, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом під час судового розгляду не встановлено. З урахуванням обставин справи, суд на підставі ч.2 ст.1193 ЦК України зменшив розмір відшкодування моральної шкоди та вважав розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , про що виконавчим комітетом Поколтилівської селищної ради Харківського району Харківської області 13.07.2017 року складено відповідний актовий запис № 80.
За даним фактом 09.07.2017 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 12017220000000899 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 267 КК України. 
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи ХОБСМЕ ім засл. проф. Бокаріуса № 1870-ДМ/17 від 24.07.2017 причиною смерті ОСОБА_3 , 1982 р.н., явилася тупа сукупна травма тіла, яка ускладнилася розвитком травматичного шоку.
Крім того, згідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи ХОБСМЕ ім засл. проф. Бокаріуса № 371-КЕ/2017 від 16.07.2017 року причиною смерті ОСОБА_3 , 1982 р.н., явилася тупа сукупна травма тулуба та правої нижньої кінцівки, що супроводжувалася розвитком травматичного шоку та крововтратою. В момент первинного контакту з рейковим транспортом, що рухався, ОСОБА_3 знаходився у вертикальному положенні та був обернутий до нього задньою правою поверхнею тіла, до поверхні транспорту.
При судово-токсилогічній експертизі крові та сечі трупа ОСОБА_3 виявлено етіловий спирт в кількості - у крові - 2,92 % , в сечі - 3,78%, що відповідає сильному алкогольному сп`янінню.
За змістом постанови старшого слідчого ВР злочинів у сфері траснпорту СУ ГУНП в Харківській області Корсун К.О. від 31.05.2019 року про закриття кримінального провадження в ході досудового розслідування встановлено, що 09.07.2017 року о 01.00 годині біля залізничної станції «Зелений гай» в с. Південне Харківського району Харківської області стався наїзд невстановленим поїздом на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Оглядом місця події встановлено, що дана пригода мала місце в темний час доби, на горизонтальній ділянці, де рух поїздів організовано у двох напрямках. На момент пригоди машиніст знаходився у тверезому стані, а пішохід у сильному алкогольному сп`янінні. Згідно висновків судово-медичних експертиз причиною смерті ОСОБА_3 , 1982 р.н., явилася тупа сукупна травма тулуба та правої нижньої кінцівки, що супроводжувалася розвитком травматичного шоку та крововтратою. Проведеними оперативно-розшуковими заходами та слідчими діями встановити машиниста та поїзд, яким було здійснено наїзд не вдалося можливим.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 09.07.2017 року о 01.00 годині біля залізничної станції «Зелений гай» в с. Південне Харківського району Харківської області стався наїзд невстановленим поїздом на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Електропоїзд, який належить АТ «Українська залізниця» є джерелом підвищеної небезпеки. Позивачка є дружиною загиблого. Відповідно до Положення про класифікацію транспортних подій на залізничному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України від 03.07.2017 року № 235 загибель сторонніх осіб на залізничних переїздах, завдане рухомим складом залізничного транспорту, що переміщався віднесено до транспортних подій - аварій. Таким чином, відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі чоловіка позивача на залізничному перегоні внаслідок збиття рухомим складом залізничного транспорту, що рухався. У зв`язку зі смертю чоловіка внаслідок наїзду на нього рухомого складу, позивач зазнала сильних душевних та моральних страждань. Страждання полягали у порушені її нормальної життєдіяльності, Враховуючи той факт, що втрата близької людини є для позивачки незворотною втратою, що спричиняла, спричиняє і буде спричиняти їй довготривалі сильні душевні страждання, тому їй спричинена суттєва моральна шкода, яка потребує відшкодуванню у грошовій формі. Таким чином, оскільки відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів, сигналізацій, охорони тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_3 внаслідок наїзду на нього залізничного транспорту, просить стягнути з відповідача на свою користь 992 400,00 грн моральної шкоди.
Згідно вимог ст. 3 Конституції України вбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК).
Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм судова колегія дійшла таких висновків.
Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілого у даній справі не встановлено, смерть ОСОБА_3 наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, власником якого є відповідач, позивачка є дружиною загиблого, а тому моральна шкода заподіяна позивачці смертю її чоловіка підлягає відшкодуванню.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.
Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно із ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань позивачки, яких вона зазнала внаслідок смерті її чоловіка, характер та тривалість немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.
Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть чоловіка, порушенням укладу її життя та соціальних зав`язків.
Також, судова колегія приймає до уваги той факт, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок його грубої необережності, оскільки він знаходився у темний період часу у безпосередній близькості із залізничною колією у стані сильного алкогольного сп`яніння.
При цьому обставин непереборної силі або умислу потерпілого судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Суд першої інстанції у цій справі встановив, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки власником якого є відповідач, позивачка є дружиною загиблого, а тому моральна шкода, завдана позивачці смертю її чоловіка, підлягає відшкодуванню.
При цьому суд першої інстанції вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням фактичних обставин справи та вимог закону.
Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Підстав для його зміни або скасування не вбачається.
Доводи апеляційних скарг висновки суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Тарасенко Віри Юріївни та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця`залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова