ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/4097/25     Головуючий І-ї інстанції – Бобко Т.В.
Провадження № 33/818/83/26      
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
11 лютого 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Дєдової Н.С.
за участю захисника Макєєва О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Макєєва О.В. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,-

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 12 травня 2025 року о 12 год. 37 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volksvagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в районі буд. 302 по вул. Дніпровській в м. Мерефа Харківського району Харківської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, очей та тремтіння рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820 та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився, чим порушив пункт 2.5 ПДР України
Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисникМакєєв О.В. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити. 
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що співробітниками поліції спочатку було запропоновано пройти огляд у медичному закладі, а вже потім – за допомогою газоаналізатора Драгер, хоча процедура огляду передбачає зворотній порядок. Водночас, згідно пояснень, зазначених ОСОБА_1 у протоколі, убачається що він випив пляшку пива та відмовляється їхати до лікарні, про Драгер мова взагалі не йдеться, а пиво, згідно відеозапису, він пив напередодні дня події.

Вказує, що поліцейські ввели ОСОБА_1 в оману, зазначивши, що ним було порушено п.2.9а ПДР України, в той час як фактично протокол складено за порушення п.2.5 ПДР України. При цьому, сам протокол про адміністративне правопорушення був підписаний останнім без ознайомлення з його змістом.

Зазначає, що акт огляду, наявний в матеріалах справи, є недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то такий акт взагалі не мав складатися.

Крім того, письмове направлення на огляд до медичного закладу у присутності ОСОБА_1 не складалось та вручене йому не було.

Також, ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи захисника Макєєва О.В. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо  ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, що 12 травня 2025 року о 12 год. 37 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volksvagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в районі буд. 302 по вул. Дніпровській в м. Мерефа Харківського району Харківської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, очей та тремтіння рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820 та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №328098 від 12.05.2025 року.
Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення  ОСОБА_1 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія  ОСОБА_1 
- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 у зв`язку з виявленими ознаками (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей) не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 12.05.2025 року о 12 год. 40 хв., згідно якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей; огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у КНП ХОР «ОНД» не проводився за відмовою ОСОБА_1 .
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржується факт керування ОСОБА_1 автомобілем та його зупинки співробітниками поліції за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що співробітниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, не є слушними з огляду на дані відеозапису події, з якого убачається, що після виявлення у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння, про що йому було повідомлено інспектором поліції, та запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку у медичному закладі або на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер, та від обох запропонованих варіантів водій відмовився. При цьому, не заперечував факт вживання алкогольних напоїв напередодні дня події.
При цьому, пояснення ОСОБА_1 , зазначені ним у протоколі, та на яких акцентує свою увагу захисник, не спростовують наявності в його діях складу інкримінованого йому правопорушення та не свідчать про порушення поліцейськими процедури огляду, оскільки надання пояснень є правом особи, яке остання реалізує на власний розсуд, в той час як відеозаписом зафіксована відмова ОСОБА_1 від обох передбачених законом варіантів проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння – як на місці зупинки ТЗ, так і у медичному закладі.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Натомість, матеріали справи не містять даних щодо оскарження дій службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, не надано таких даних стороною захисту і до суду апеляційної інстанції, у зв`язку із чим твердження апелянта щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
Посилання апелянта на те, що згідно вказаного відеозапису, ОСОБА_2 було повідомлено про порушення ним п.2.9а ПДР України, апеляційний суд приймає до уваги, водночас, протокол про адміністративне правопорушення щодо останнього, з яким він ознайомився, отримав копію та засвідчив власним підписом, складений саме за порушення Тєлушком п.2.5 ПДР України, а саме – відмову водія на вимогу поліцейського пройти огляд у встановленому законом порядку з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_1 не був ознайомлений із змістом складеного щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, є неспроможними за таких підстав.
Ознайомлення особи із складеним протоколом про адміністративне правопорушення означає, що їй надається право ознайомитися зі змістом документа, де зафіксовано правопорушення. Це включає можливість читання протоколу (ознайомлення з усією інформацією, яку внесли до протоколу); надання пояснень (особа може внести свої пояснення щодо суті правопорушення, виклавши свою позицію); висловлення зауважень, зокрема, щодо наявних помилок чи неточностей, обо ж відмови від підпису, про що у протоколі робиться відповідний запис, який засвідчується підписом уповноваженої особи. 
Так, як убачається матеріалів справи, ОСОБА_1 підписав складений протокол власноруч та без зауважень, отримав його копію та скористався своїм правом як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надавши власні пояснення, зазначивши «випив пляшку пива, до лікарні не поїду». (а.с. 1)
Крім того, всупереч доводів захисника, ОСОБА_1 були роз`яснені його права передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, про що також свідчить його власний підпис у відповідній графі протоколу. (а.с. 1)
Аргументи захисника, що  акт огляду, наявний в матеріалах справи, є недопустимим доказом, також не є слушними.
Згідно п.10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі – акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.
Актом огляду, що міститься в матеріалах судового провадження, зафіксовано виявлені у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та факт його відмови від проведення огляду на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3), що повною мірою узгоджується з даними, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення.
Також, щодо не надання працівником патрульної поліції ОСОБА_1 письмового направлення для огляду на стан алкогольного сп?яніння у медичному закладі, слід зазначити, що оскільки працівник поліції пропонував останньому пройти огляд , зокрема, у закладі охорони здоров`я, від якого той відмовився, то відповідно до ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, вручення водію письмового направлення для огляду на стан сп`яніння не передбачено .
З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду на місці або у медичному закладі, у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Жодних вагомих причин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР, тобто, ставили суб`єктивний фактор над суспільним, матеріали справи не містять, не надано їх було й під час апеляційного розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , тобто, ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень, відповідає вимогам ст.23,33 КУпАП. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргузахисника Макєєва О.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2025 року щодо ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик