РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
25 березня 2026 р.  Справа № 120/14470/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку. Рідний брат позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_4 під час проходження військової служби. Захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Вказане підтверджується Витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії Протокол № 2091 від 23 липня 2024 року та довідкою про обставини травми № 2408 від 14.09.2023, видана командиром військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з чим, позивач до 12 вересня 2025 року мав відстрочку на підставі п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що підтверджується відповідною довідкою від 29.08.2025 року № 6865. Проте, з повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно до рішення, ухваленого протоколом від 12.09.2025 р. № 34, скасовано надану ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Підстава скасування згідно Витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії Протокол № 2091 від 23 липня 2024 року - захворювання солдата ОСОБА_2 пов`язане з проходженням військової служби.
Позивач вважає, що вказане рішення про скасування наданої йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є протиправним і необґрунтованим, тому він звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів. 
Ухвалою від 22.10.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
12.11.2025 через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечує проти задоволення позову та наголошує, що особи, смерть яких настала внаслідок захворювання, у тому числі пов`язаного із захистом Батьківщини, вважаються померлими.
Ухвалою від 07.01.2026 прийнято до свого провадження дану справу в межах суду.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 . Рідний брат позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_4 під час проходження військової служби. Захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Вказане підтверджується Витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії Протокол № 2091 від 23 липня 2024 року та довідкою про обставини травми № 2408 від 14.09.2023, видана командиром військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки № 6865 від 29.08.2025 позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (брат загинув) на строк дії відповідних законних підстав.
Відповідно до повідомлення № 6963 від 12.09.2025 ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до рішення, ухваленого протоколом від 12.09.2025 р. № 34, скасовано надану ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Підстава скасування згідно з Витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії Протокол № 2091 від 23 липня 2024 року - захворювання солдата ОСОБА_2 пов`язане з проходженням військової служби.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни проходять військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Суд зауважує, що позивач в даній справі оскаржує бездіяльність відповідача щодо розгляду його заяви.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту - Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За змістом частини 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини 5 статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Згідно частини 7 статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Згідно статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі по тексту - Закон №389 - VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Пунктом 56 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 №560 (далі по тексту - Порядок № 560) передбачено, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Абзацом 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлюється, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають, зокрема, жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або зникли безвісти за особливих обставин під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Позивач вважає, що оскільки його брат помер не звичайною смертю, а під час виконання обов`язків військової служби, будучи при цьому військовослужбовцем за призовом, він (позивач) має право на відстрочку на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Аналізуючи положення пункту 4 частини 3 статті 23 Закону в контексті порушеного позивачем спору суд зазначає, що законодавець пов`язує право осіб на відстрочку від мобілізації з тим, що їх близькі родичі загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України.
Відтак, законодавець надає право на відстрочку у випадках, коли такий близький родич загинув саме під час безпосередньої участі у заходах, спрямованих на захист Батьківщини, визначаючи умовами отримання відстрочки, зокрема, те, що загибель сталася саме під час безпосередньої участі та саме при перебуванні військовослужбовця станом на момент загибелі безпосередньо в районах ведення бойових дій під час виконання завдань та під час дії воєнного стану.
Відтак, сам по собі факт перебування близького родича на військовій службі не дає права на відстрочку від призову за мобілізацією його рідним, якщо не дотримано умови, що загибель або зникнення безвісти сталися за безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, в районах вчинення таких заходів, під час їх виконання.
З матеріалів справи вбачається, що згідно довідок командира військової частини НОМЕР_2 № 1229 від 17.04.2024 та № 2626 від 25.09.2024, брат позивача ОСОБА_2 дійсно безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
В той же час, відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 7756 від 15.11.2023 причина смерті ОСОБА_2 двобічна полісегментарна пневмонія .
Згідно з Витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії Протокол № 2091 від 23 липня 2024 року - захворювання солдата ОСОБА_2 , отримане ним під час проходження військової служби та пов`язане з проходженням військової служби.
Водночас, з аналізу положень пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вбачається, що законодавець пов`язує можливість надання відстрочки тільки у випадку, коли її близький родич саме загинув або зник без вісті.
Суд зазначає, що поняття «загиблий» та «померлий» не є тотожними за своєю суттю та відрізняються причиною та обставинами смерті особи.
Загибель військовослужбовця є військовою втратою, що стосується категорії військовослужбовців, котрі брали участь у військових діях і загинули внаслідок дій противника, безпосередньо під час бойових дій.
Отже, смерть у наслідок загибелі настає від зовнішнього насильницького впливу (зокрема, внаслідок осколкових уражень або кульового поранення, не сумісного з життям, артилерійського обстрілу тощо), яке не пов`язане з наявними у людини захворюваннями.
Особи, смерть яких настала внаслідок захворювання, в тому числі пов`язаного з проходженням військової служби та/або захистом Батьківщини, вважаються померлими.
Слід зазначити, що в чинному законодавстві розмежовуються поняття загибель та смерть, тому вказані поняття зазначаються окремо.
При цьому формулювання законодавцем в законах, що регулюють соціальне забезпечення членів сімей військовослужбовців, які загинули або померли внаслідок виконання військового обов`язку, як «загиблі (померлі)» не свідчить про ототожнення цих понять з точки зору причин та обставин настання смерті, а свідчить про надання однакових соціальних прав та гарантій вказаними законами як особам, рідні яких загинули, так і особам, рідні яких померли внаслідок виконання військового обов`язку.
В той же час, в інших нормативно-правових актах вказані поняття розмежовуються законодавцем, який у тих або інших випадках акцентує увагу саме на причинах та обставинах смерті військовослужбовця.
Відтак, в розумінні чинного законодавства України, ОСОБА_2 не є загиблим.
В ході судового розгляду справи не підтверджено обставини загибелі брата позивача під час перебування у зоні виконання завдань із захисту та оборони Батьківщини, отже підстави надання позивачу відстрочки від призову під час мобілізації, передбачені пунктом 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відсутні.
Відтак, відповідач, в межах наданих повноважень, дотримуючись вимог Порядку №560, під час моніторингу та перевірки законності надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації виявлено надання відстрочки позивачу за відсутності на те підстав, та правомірно прийнято рішення у вигляді протоколу від 12.09.2025 № 34, яким скасовано надану позивачу відстрочку від призову під час мобілізації на особливий період. 
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.
З огляду на викладене, позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову належить відмовити.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 ).
Рішення суду складено 25.03.2026.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна