єдиний унікальний номер справи 531/2177/25
номер провадження 2/531/399/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня року Карлівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Фисун Л.С.,
за участю секретаря судового засідання Нагорної О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Карлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
в с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції позивача.
У вересні 2025 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2023 року. Від шлюбу мають доньку: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя почало погіршуватись протягом останнього року через різні погляди на спільне життя, сімейні обов`язки, відсутність розуміння про ведення спільного господарства, проживають окремо. У зв`язку з наведеним, просить шлюб, укладений між ним та відповідачкою розірвати.
Позиції учасників судового провадження.
Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином оповіщеними про день та час розгляду справи.
Представник позивача надала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує.
Відповідачка та її представник в судове засідання також не з`явились, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності та просить продовжити строк дії заходів щодо примирення подружжя.
За вказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 11 вересня 2025 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін).
Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року зупинено провадження у справі та надано сторонам термін для примирення строком на чотири місяці.
Ухвалою суду від 05 березня 2026 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Судом установлено, що сторони перебувають в шлюбі з 08 червня 2023 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 03 вересня 2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 89 (а.с.5).
Подружжя має малолітню дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , що зазначено в рішенні Карлівського районного суду Полтавської області від 26 червня 2025 року (а.с.9-11).
Згідно з рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 26.06.2025 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них.
Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам.
Крім того, судом взято до уваги той факт, що відповідачем було подано заяву про надання строку для примирення, оскільки вважає, що відсутні обставини для розірвання шлюбу, відтак ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області суду від 05.11.2025, сторонам було надано термін для примирення - 4 місяці.
05.03.2026 було поновлено провадження по справі та призначено судове засідання.
18.03.2026 від представника відповідача поступила заява про продовження строку для примирення в якій зазначає, що в період наданого строку для примирення взаємовідносини подружжя значно покращилися, було відновлено спілкування. Зазначає, що перебування позивача на військовій службі позбавляє подружжя можливості систематичних зустрічей і обмежує їх у часі для врегулювання їх відносин.
Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення ( Правова позиція Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18), тобто суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (провадження № 61-3235св19), тобто у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.
Наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. При цьому надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, відтак примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства.
Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, а відтак суд не вбачає підстав для надання подружжю строку для примирення з огляду на категоричне заперечення щодо примирення зі сторони позивача.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що надання подружжю строку для примирення, всупереч бажанню позивача, буде суперечити закону та моральним засадам суспільства, оскільки суд не може примушувати одного з подружжя вчиняти дії, направлені на примирення з іншим, тому суд не має підстав для застосування ст.111 СК України та надання сторонам строку для примирення.
Право звернення з позовом про розірвання шлюбу є беззаперечним (ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України), а примушування до збереження шлюбу є неприпустимим (ст. 51 Конституції України). За таких обставин, предметом доказування у справах про розірвання шлюбу (за умови, що один із подружжя заперечує проти позову) є виключно: 1) факт укладення шлюбу, 2) факт відсутності згоди на розлучення; 3) неможливість подальшого спільного життя і 4) неможливість збереження шлюбу без одночасного порушення інтересів одного з подружжя чи дітей.
Спільне життя з відповідачем на теперішній час припинено, сторони не ведуть спільного господарства, мешкають окремо, на сьогодні шлюб існує лише формально, наданий судом строк для примирення, позитивних результатів не дав, позивач впевнений у неможливості збереження шлюбу без порушення його інтересів.
Зміст зазначеної норми гарантує право розірвати шлюб і позбавляє учасників подружжя самостійно визначати зміст, об`єм цього права та його наявність взагалі.
Стаття 51 Конституції Украіни передбачає, що шлюб грунтується на вільній згоді чоловіка і жінки (абсолютна імперативна норма). У разі відсутності вільної згоди продовжувати шлюб настають наслідки у виді реалізації права на його розірвання у порядку, встановленому Законом (ч. 3 ст. 56, ч.1 ст. 110 СК України), а саме: кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Судом встановлено, що шлюб фактично припинився, шлюбні відносини не підтримуються та спільне господарство не ведеться, позивач категорично заперечує проти подальшого перебування в шлюбі з відповідачем.
Висновки суду.
Аналізуючи наявні у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між сторонами не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння та спільні погляди на життя, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому дійшов висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати.
Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81,263-265 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 08 червня 2023 року Карлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №89, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 (прізвище після укладення шлюбу « ОСОБА_5 »), ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвати.
Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу, є рішення суду, яке набрало законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повне судове рішення виготовлено 23 березня 2026 року.

Суддя Л.С. Фисун