Справа № 158/416/23 	Головуючий у 1 інстанції: Сіліч Ю. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/46/26  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К., 
секретар судового засідання Русинчук М. М.,
з участю прокурора Іванісік Т. С.,
представника відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області – Хитрик Н. В.,
представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , 
відповідача та представника третьої особи: СГП ТОВ «Деметра» - Вовдюка О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Ківерцівський національний природний парк «Цуманська пуща», до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – Сільськогосподарське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Деметра», приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Красневич Олександр Анатолійович, Виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області, про визнання недійсними наказів, договорів дарування земельних ділянок, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання повернути земельну ділянку, за апеляційною скаргою заступника керівника Волинської обласної прокуратури на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 травня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
03 лютого 2023 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, який обґрунтовано тим, що відповідно до Указу Президента України від 22.02.2010 № 203/2010, з метою збереження, відтворення і раціонального використання цінних природних комплексів та історико-культурних об`єктів Волинського Полісся, на території Ківерцівського району Волинської області створено Ківерцівський національний природний парк «Цуманська пуща» (далі – Парк), загальною площею 33475,34 га, до складу якого включено згідно додатку 2 до Указу без вилучення з користування і 312,00 га земель (земельні ділянки з кадастровими номерами 0721885000:04:000:0816 площею 277,7529 га та 0721885000:04:000:1923 площею 34,2471 га), що згідно державного акту серії ІІ-ВЛ № 000058 від 07.04.2000 перебувають у постійному користуванні СГП ТОВ «Деметра», директором якого є відповідач ОСОБА_4 ..
Управлінням екології та природних ресурсів Волинської ОДА 13.06.2016 СГП ТОВ «Деметра» видано охоронне зобов`язання на земельну ділянку площею 312 га.
Зважаючи на те, що Парк є територією природо-заповідного фонду загальнодержавного значення, охороняється як національне надбання, до нього встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.
Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 110 від 31.08.2020 затверджено Положення про Ківерцівський національний природний парк «Цуманська пуща», відповідно до якого Парк є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення (п. 1.1.)
Разом із тим, 23.06.2020, 24.06.2020 та 02.07.2020 СГП ТОВ «Деметра» надало згоду на вилучення із користування частини земельної ділянки з кадастровим номером 0721885000:04:000:1923 площею 34,2471 га, яку в подальшому було поділено на земельні ділянки з кадастровими номерами 0721885000:04:000:0818, 0721885000:04:000:0819, 0721885000:04:000:0820, 0721885000:04:000:0822 для їх відведення у власність ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 ..
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 3-415/15-21-СГ від 04.02.2021 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено технічну документацію із землеустрою та надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 0721885000:04:000:0819, який у подальшому на підставі договору дарування № 2310 від 31.08.2021 подарував її відповідачці ОСОБА_1 ..
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 3-418/15-21-СГ від 04.02.2021 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено технічну документацію із землеустрою та надано ОСОБА_5 у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 0721885000:04:000:0822, яка в подальшому на підставі договору дарування № 2302 від 30.08.2021 подарувала її відповідачу ОСОБА_4 , а він у свою чергу згідно договору дарування № 2319 від 31.08.2021 подарував вказану земельну ділянку відповідачці ОСОБА_1 ..
Згодом зазначені земельні ділянки 0721885000:04:000:0819 та 0721885000:04:000:0822, власником яких стала ОСОБА_1 , об`єднано в земельну ділянку з присвоєнням нового кадастрового номера 0721885000:04:000:0832, загальною площею 4 га.
Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0721885000:04:000:0832 площею 4 га утворена за рахунок та є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 0721885000:04:000:1923 площею 34,2471 га, землекористувачем якої є СГП ТОВ «Деметра» (право користування на даний час не є припиненим), яка у свою чергу є частиною об`єкта природо-заповідного фонду загальнодержавного значення Ківерцівський національний природний парк «Цуманська пуща», її землі відносяться до особливо-цінних земель, а тому в силу положень Земельного кодексу України (ст. 84, 44, 45, 46-1,150), Закону України «Про природно-заповідний фонд», Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» не могла бути передана у приватну власність.
СГП «Деметра», будучи землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 0721885000:04:000:1923 площею 34,2471 га, що включена до території Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» без вилучення, 23.06.2020 та 24.06.2020 надало згоду на вилучення із користування частини вказаної земельної ділянки для приватизації згідно з проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян, без погодження з Верховною Радою України.
Накази Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, якими спірні земельні ділянки передано у приватну власність, є незаконними, оскільки розпорядження землями природно-заповідного фонду здійснено поза волею розпорядника – Кабінету Міністрів України, без погодження з Верховною Радою України. Такі накази суперечать ст. ст. 116, 122, 123, 141, 149 ЗК України та порушують інтереси держави, що згідно зі ст. ст. 16, 21 ЦК України, ст. ст. 21, 152, 155 ЗК України є підставою для визнання їх недійсними.
Зважаючи, що спірна земельна ділянка на праві власності належить державі, то укладати договір дарування землі може лише законний власник майна, тобто держава в особі відповідних органів. Усі договори дарування у цій справі необхідно визнати недійсними, оскільки дія таких спрямована на перешкоджання законному власнику – Волинській обласній державній адміністрації у користуванні землями.
Для забезпечення Волинській обласній державній адміністрації реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди у користуванні нею, шляхом скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 0721885000:04:000:0832 з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на неї.
Пред`явлення негаторного позову у даному випадку буде ефективним способом захисту.
Ураховуючи наведене, прокурор просив:
- визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 3-415/15-21-СГ від 04.02.2021 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» ОСОБА_3 (кадастровий номер 0721885000:04:000:0819);
- визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 3-418/15-21-СГ від 04.02.2021 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення ОСОБА_5 (кадастровий номер 0721885000:04:000:0822);
- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 0721885000:04:000:0822 від 30.08.2021 № 2302, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 ;
- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 0721885000:04:000:0819 від 31.08.2021 № 2310, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 ;
- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 0721885000:04:000:0822 від 31.08.2021 № 2319, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 ;
- усунути перешкоди у здійсненні Волинською обласною державною адміністрацією права власності на земельну ділянку площею 4 га кадастровий номер 0721885000:04:000:0832 шляхом скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.12.2021, індексний номер 62411700, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на цю земельну ділянку з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку;
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 4 га кадастровий номер 0721885000:04:000:0832 у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації.
Стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 травня 2025 року в позові відмовлено. 
В апеляційній скарзі заступник керівника Волинської обласної прокуратури, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про задоволення позову. 
У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Волинській області та третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Сільськогосподарське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Деметра» (кожен зокрема), посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.
У судовому засіданні прокурор Іванісік Т. С. апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав і просить її задовольнити.
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області – Хитрик Н. В., відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , відповідач та представник третьої особи: СГП ТОВ «Деметра» - Вовдюк О. І. (кожен зокрема) апеляційну скаргу заперечили і просять залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Красневич О. А. надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності.
В ході розгляду справи Волинська обласна державна адміністрація також надіслала заяву про розгляд справи у відсутності представника, у якій одночасно підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Відповідачці ОСОБА_5 вважається врученою судова повістка відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128, ст. 131 ЦПК України.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку,що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ВЛ № 000058, виданого 07.04.2000 на підставі рішення Ківерцівської районної ради від 16.09.1999 № 7/17, СГП ТОВ «Деметра» надано у постійне користування 312,00 га землі для сільськогосподарського використання. 
Зазначену інформацію 07.02.2020 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. 
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ВЛ № 000058 від 07.04.2000 за СГП ТОВ «Деметра» зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 0721885000:04:000:0816 площею 277,7529 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 2028590907218) та земельною ділянкою з кадастровим номером 0721885000:04:000:1923 площею 34,2471 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 2028562007218). Власником земельних ділянок зареєстровано Ківерцівську районну державну адміністрацію. 
Згідно з даними Витягу № НВ-0709294882020 від 05.02.2020 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 0721885000:004:000:1923: цільове призначення ділянки – 01.13 «Для іншого сільськогосподарського призначення», категорія земель – землі сільськогосподарського призначення, форма власності – державна, площа – 34,2471 га. Право постійного користування зареєстроване за СГП ТОВ «Деметра» на підставі державного акта від 07.04.2000 серії ІІ-ВЛ № 000058. Відомості про обмеження у використанні: охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи площею 0,3239 га на підставі Постанови КМУ № 209 від 04.03.1997, безстроково. Згідно з експлікацією земельних угідь: 31,8266 га – сіножаті, піски – 2,4205 га (1,1914 га та 1,2291 га).
СГП ТОВ «Деметра» в особі директора ОСОБА_4 у червні 2020 року оформило нотаріально посвідчені заяви «Компетентному органу за належністю», якими надало згоду на вилучення із користування частини спірної земельної ділянки.
Так, нотаріально посвідченою заявою (р. № 394) від 23.06.2020 СГП ТОВ «Деметра» в особі директора Вовдюка О. І. «Компетентному органу за належністю» надало згоду на вилучення із користування частини земельної ділянки кадастровий номер 0721885000:04:000:1923, що має площу 34,2471 га, для приватизації згідно із проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, площею в межах норм безоплатної приватизації (2,0 га), яка перебуває на даний час в користуванні СГП ТОВ «Деметра» згідно державного акта серії ІІ-ВЛ № 000058 від 07.04.2000.
Нотаріально посвідченою заявою (р. № 397) від 24.06.2020 СГП ТОВ «Деметра» в особі директора Вовдюка О. І. «Компетентному органу за належністю» надало згоду на вилучення із користування частини земельної ділянки кадастровий номер 0721885000:04:000:1923, що має площу 34,2471 га, для приватизації згідно із проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, площею в межах норм безоплатної приватизації (2,0 га), яка перебуває на даний час в користуванні СГП ТОВ «Деметра» згідно державного акта серії ІІ-ВЛ № 000058 від 07.04.2000.
На підставі цих заяв та проектів землеустрою ГУ Держгеокадастру у Волинській області видано накази:
- № 3-415/15-21-СГ від 04.02.2021 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», на підставі якого 08.02.2021 за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0721885000:04:000:0819;
- № 3-418/15-21-СГ від 04.02.2021«Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», на підставі якого 09.02.2021 за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0721885000:04:000:0822.
30.08.2021 право власності на земельну ділянку 0721885000:04:000:0822 було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки (р. № 2302) від 30.08.2021, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 
31.08.2021 право власності на земельну ділянку 0721885000:04:000:0822 було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки (р. № 2319) від 31.08.2021, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 
31.08.2021 право власності на земельну ділянку 0721885000:04:000:0819 було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки (р. № 2310) від 31.08.2021, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 
16.12.2021 внаслідок об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 0721885000:04:000:0819 та 0721885000:04:000:0822, право власності на які було зареєстровано за ОСОБА_1 (технічна документація із землеустрою ТОВ «Олді» від 2021 року), було утворено земельну ділянку з кадастровим номером 0721885000:04:000:0832 загальною площею 4,00 га, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 ..
Згідно з експлікаціями земель, наведених у Витягах з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 24.09.2021 НВ-9901753152021, від 12.10.2021 НВ-007833112021, від 22.06.2022 ЗВ-0700102832022 земельні ділянки з кадастровими номерами 0721885000:04:000:0819, 0721885000:04:000:0822, та, як наслідок земельна ділянка з кадастровим номером 0721885000:04:000:0832 є сіножатями.
Під час розробки технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок 0721885000:04:000:0819 та 0721885000:04:000:0822, право власності на які було зареєстровано за ОСОБА_1 , ТОВ «Олді» 27.09.2021 надало висновок № 9.25 про відсутність обмежень щодо їх використання.
Із відповіді Секретаріату Кабінету Міністрів України № 609/0/-22 від 10.01.2022 на запит прокуратури встановлено, що Кабінетом Міністрів України рішень про вилучення земельних ділянок із кадастровими номерами 0721885000:04:000:0819, 0721885000:04:000:0822, розташованих в межах території Національного природного парку «Цуманська пуща», не приймалося.
Відповідь аналогічного змісту надав Комітет з питань аграрної та земельної політики Верховної Ради України (вих. № 04-11/13-2022/92 від 07.06.2022).
Зі змісту відповіді від 06.05.2022 № 01-15/128 за підписом директора НПП «Цуманська пуща» на запит Луцької окружної прокуратури встановлено, що Згідно Указу Президента України № 203/2010 від 22.02.2010 земельна ділянка загальною площею 312,00 га СГП ТОВ «Деметра» входить до складу Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» без вилучення у користувача. З приводу передачі СГП ТОВ «Деметра» у приватну власність для ведення особистого селянського господарства Парк неодноразово звертався до ГУ Держгеокадастру у Волинській області, яке вилучало і надавало ці ділянки у приватну власність, для вжиття заходів щодо усунення порушення законодавства. У відповіді стверджується про те, що земельна ділянка 0721188500:04:000:1923, загальна площа якої становить 312 га, Указом Президента України від 22.10.2010 №203/2010 включена до території Парку без вилучення у землекористувача СГП ТОВ «Деметра» та є частиною об`єкта природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. З питань вилучення ділянок до Парку клопотання не надходили, про прийняті рішення органами державної влади Парк не повідомлявся. 
Зауважено, що на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (пп. 58 п. 4 розділу І) з метою недопущення передачі земель, на які надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду до земель комунальної власності та оформлення права постійного користування державним установам природно-заповідного фонду, Парком було письмово поінформовано 01.06.2021 № 01-15/199 про всі наявні дозволи на розроблення документації із землеустрою Луцьку територіальну громаду, Олицьку територіальну громаду, на територіях якої знаходяться земельні ділянки, що відповідно до Указу Президента № 203/2010 від 22.02.2010 включено до складу Парку погоджених в установленому порядку земель колишнього Ківерцівського району площею 33475,34 га, у тому числі 3471,54 га з вилученням у землекористувачів. 
Парк отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 17.05.2019 № 3-473/15-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою зі зміною цільового призначення земельних ділянок» на 912,33 га сільськогосподарського призначення державної форми власності зі зміною цільового призначення в землі природно-заповідного фонду.
Згідно з листом начальника Управління містобудування та архітектури ВОДА від 10.06.2022, адресованого на запит прокуратури, розпорядження голови стосовно земельної ділянки 0721885000:04:000:1923 (або її частини), або її правового режиму використання тощо, облдержадміністрацією не приймалися.
Відповідно до п. п. 10.1 – 10.4, 10.6 розділу 10 Положення про Ківерцівський національний природний парк «Цуманська пуща», затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31.08.2020 № 110, майно Парку складають основні фонди, а також інші матеріальні цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Парку. Майно Парку є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Парк володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном за погодженням з Міндовкілля, вчиняючи щодо нього дії, що не суперечать вимогам законодавства і цьому Положенню. Земля, основні фонди, інше державне майно не можуть бути предметом застави. Списання державного майна з балансу може здійснюватись Парком тільки в порядку, передбаченому законодавством. Парк має право за погодженням з Міндовкілля здавати в установленому порядку в оренду державне майно, яке не використовується в природоохоронних, наукових і виробничих цілях, на вигідних для Парку умовах. За п. 14.1 Положення, зміна меж, категорії та скасування статусу території Парку проводиться відповідно до законодавства.
Згідно інформації, одержаної окружною прокуратурою від директора Парку та з матеріалів перевірки Держекоінспекції у Волинській області щодо додержання природоохоронного законодавства (запити №53-3158ВИХ-22 від 10.06.2022, № 53-2116ВИХ-22 від 02.05.2022, акт № 12/01.22 від 18.01.2022), встановлено, що на виконання Указу Президента України № 203/2010 від 22.02.2010 «Про створення Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» та відповідно до договору на виконання науково-дослідної роботи № 2017-127 від 04.12.2017 ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» (м. Київ) виконувало роботи з розроблення «Проекту організації території Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» охорони, відтворення та використання його природних комплексів і об`єктів». Проект було розроблено ДП «НДПІ містобудування», погоджено на засіданні НТР Парку в грудні 2018 року і подано для затвердження Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, яке в лютому 2020 року розглянуло і повернуло його розробнику із зауваженнями для доопрацювання. Протягом 2020-2021 років Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України неодноразово розглядало та вносило зауваження до вказаного проекту. Засіданням НТР Парку від 15.11.2021 прийнято чергове рішення про внесення змін до проекту та направлено в Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України для затвердження.
Так, Указом Президента України від 27.08.2008 № 774/2008 «Про невідкладні заходи щодо розширення мережі національних природних парків» постановлено підтримати ініціативу Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласних державних адміністрацій щодо розширення мережі національних природних парків та створення, зокрема, Ківерцівського національного природного парку «Цуманська Пуща», Волинська область. Доручено Кабінету Міністрів України, Раді Міністрів Автономної Республіки Крим, відповідним обласним державним адміністраціям забезпечити підготовку та внести в установленому порядку узгоджені пропозиції щодо створення відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» національних природних парків, зазначених у статті 1 цього Указу.
Створення Ківерцівського національного парку «Цуманська пуща» на території Ківерцівського району Волинської області було погоджено Ківерцівською районною державною адміністрацією та Головним управлінням Держкомзему у Волинській області у 2009 році та Ківерцівською районною радою Волинської області рішенням від 26.06.2010.
Згідно з експлікацією земель Парку в розрізі земельних угідь без вилучення у користувачів (додаток до висновку ГУ Держкомзему у Волинській області) (додаток до висновку від 17.12.2009 № 01-04/279) до складу парку було передбачено залучення 1226,61 га земель Озерцівської сільської ради без вилучення у землекористувачів, з них 86,50 га – землі сільськогосподарського призначення, 1138,00 га – ліси та лісовкриті площі, 2,11 га – інші землі.
Згідно з інформацією про земельні ділянки, які було передбачено залучити до складу Парку в розрізі місцевих рад та землекористувачів (п.25) із земель, розташованих на території Озерцівської сільської ради, загальною погодженою до включення площею 1226,61 га, до складу Парку планувалося включення 312,00 га без вилучення земель землекористувача СГП ТОВ «Деметра».
18.03.2009 СГП ТОВ «Деметра» в особі директора О. І. Вовдюка на виконання Указу Президента України № 774/2008 від 27.08.2008 та враховуючи наукове обґрунтування ДП «Науковий центр заповідної справи» Міністерства охорони навколишнього середовища, погодило створення Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» на землях, що перебувають у його користуванні на території Озерцівської сільської ради площею 312 га без вилучення земель із користування.
У подальшому Ківерцівський національний парк «Цуманська пуща» було створено відповідно до Указу Президента України від 22.02.2010 № 203/2010 «Про створення Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща». Відповідно до додатку № 2 зазначеного Указу погоджено перелік земель для включення до території Парку без вилучення у постійних землекористувачів, у тому числі СГП ТОВ «Деметра» площею 312 га. Парк віднесено до сфери управління Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України.
Згідно з актом перевірки Держекоінспекції у Волинській області від 18.01.2022 № 12/01.22 питання погодження меж землекористувачами, закладки межових знаків, встановлення (відновлення) меж землекористування, погодження Проекту організації території Парку належить до 4-го етапу, виконання робіт якого призупинено у зв`язку із відсутністю фінансування. На виконання вимог ст. 47 Закону України «Про землеустрій» та ст. 186 ЗК України ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» (м. Київ) направило на погодження Проект 36-м організаціям. Такі землекористувачі як СГП ТОВ «Деметра», ТОВ «Сіаль», СПП «Дружба», СГВК «Полісся» не надали відповіді на ці листи. ДП НДПІ листом від 24.01.2020 № 32/25/1/7-07 при подальшому погодженні Проекту в порядку, встановленому ст. 186 ЗК України, інформувало про дотримання принципу мовчазної згоди щодо цих користувачів відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та постанови Кабінету Міністрів України № 77 від 27.01.2010 «Деякі питання застосування принципу мовчазної згоди». Незважаючи на це, Міжрайонне управління у Ківерцівському та Рожищенському районах ГУ Держгеокадастру у Волинській області висновків на ці території не надало, зволікало із наданням інших висновків впродовж другого півріччя 2019 року. Лише після неодноразового звернення до ГУ Держгеокадастру у Волинській області в січні 2020 року було отримано висновки по проекту. Однак, за результатами аналізу інформації з Публічної кадастрової карти України було встановлено, що на території СГП ТОВ «Деметра», землі якого входять у межі Парку без вилучення із користування, земельні ділянки із кадастровими номерами 0721885000:04:000:0819, 0721885000:04:000:0822, розташовані в межах території Національного природного парку «Цуманська пуща», були передані у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.
Дежекоінспекцією також було встановлено, що на запит Парку (листи від 12.04.2021 № 01-15/135 та від 11.06.2021 № 01-15/211) ГУ Держгеокадастру у Волинській області листом від 13.07.2021 № 8-3-0.32-4182/2-21 інформувало про надання зазначених ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства на підставі згоди землекористувача (СГП ТОВ «Деметра») на вилучення із користування частини земельної ділянки, а також відсутності інформації про наявність охоронного зобов`язання від 13.06.2016 № 215/10, виданого для СГП ТОВ «Деметра».
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15 (пункт 14)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права / інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
Відповідно до змісту статті 18 ЗК України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).
Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду – це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно зі статтею 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 ЗК України).
Статтею 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (далі - Закон № 2456-XII) передбачено, що на землях природоохоронного та історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
Відповідно до статті 9 Закону № 2456-XII території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.
Згідно статті 20 Закону № 2456-XII національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.
На національні природні парки покладається виконання таких основних завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів і об`єктів; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення наукових досліджень природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розробка наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища та ефективного використання природних ресурсів; проведення екологічної освітньо-виховної роботи.
На території зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного парку (стаття 21 Закону № 2456-XII).
Змістом статті 53 Закону № 2456-XII передбачено, що рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України.
Порядок відведення земельних ділянок природним заповідникам, біосферним заповідникам, національним природним паркам, регіональним ландшафтним паркам, а також ботанічним садам, дендрологічним паркам, зоологічним паркам визначається Земельним Кодексом України.
Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.
Змістом статті 81 ЗК України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до пунктів «а», «в» частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.
Змістом пункту «г» частини першої статті 150 ЗК України віднесено до особливо цінних земель, зокрема, землі природно-заповідного фонду.
Частиною другою статті 150 ЗК України передбачено, що припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах «в» і «г» частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.
Погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад (частина третя статті 150 ЗК України).
Пунктом «ґ» статті 6 ЗК України передбачено, що погодження питань, пов`язаних із зміною цільового призначення особливо цінних земель державної та комунальної власності, припиненням права постійного користування ними відповідно до цього Кодексу віднесено до повноважень Верховної Ради України.
Отже, враховуючи, що держава не погоджувала вилучення земельних ділянок на території Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща», компетентні органи не приймали рішення про вилучення і передачу фізичним особам спірної земельної ділянки, яка згодом була поділена на частини земельних ділянок, ця земельна ділянка вибула з володіння держави протиправно, за відсутності її волі.
Частини земельної ділянки, які було надано ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , а згодом ними відчужено за договорами дарування ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , яка їх об`єднала в одну земельну ділянку площею 4 га, є територією природно-заповідного фонду, належить до особливо цінних земель, які не могли надаватись у приватну власність і земельна ділянка підлягає поверненню.
Посилання відповідача ГУ Держгеокадастру у Волинській області на незнання тієї обставини, що земельна ділянка, з якої СГП ТОВ «Деметра» не заперечувало вилучати її частини з користування підприємства, є територією природно-заповідного фонду та належить до особливо цінних земель – відхиляються апеляційним судом, оскільки цей державний орган в силу своїх структурних обов`язків зобов`язаний був знати цю обставину ще з 22.02.2010 – дати прийняття Указу Президента України № 203/2010 Про створення Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» із додатком 2 до Указу, у якому включено у перелік земель Парку без вилучення погоджено земельну ділянку площею 312,00 га користувача СГП ТОВ «Деметра».
Крім того, задовго до прийняття оспорюваних наказів від 04.02.2021, Парку було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 17.05.2019 № 3-473/15-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою зі зміною цільового призначення земельних ділянок» на 912,33 га сільськогосподарського призначення державної форми власності зі зміною цільового призначення в землі природно-заповідного фонду.
Посилання відповідачів на ту обставину, що не було визначено меж Парку – відхиляються апеляційним судом, оскільки у постійному користуванні СГП ТОВ «Деметра» згідно державного акта перебувало 312, га землі і саме таку ж площу включено до території Парку, тобто всю земельну ділянку, що не впливає на визначення меж Парку.
Таким чином сам факт включення певної території до меж об`єкта (території) природно-заповідного фонду тягне віднесення відповідних земельних ділянок до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, що саме по собі має певні правові наслідки, оскільки закон пов`язує певні особливості правового режиму земельних ділянок з самим фактом віднесення земель до цієї категорії.
Пункт «г» ч. 4 ст. 84 ЗК України встановлює обмеження на передачу таких ділянок у приватну власність.
Відповідно до ст. 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» зміна меж об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до вимог ст. ст. 51-53 Закону, тобто у порядку, встановленому для створення (оголошення) територій і об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно із ч. 3 ст. 53 Закону, рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України.
За п. 31 ст. 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.
Зважаючи на загальнообов`язковість та пряму дію Указу Президента України як нормативно-правового акту, настання передбачених ним правових наслідків не залежить від проведення певних землевпорядних дій, у тому числі від внесення змін до Державного земельного кадастру тощо. Такі дії вчиняються на виконання вже чинного акта і не породжують режиму об`єкта природно-заповідного фонду, а лише відображають його.
Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16 (провадження № 14-76цс22) виснувала, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. За таких умов ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21 (провадження № 12-9гс23) зробила висновки, що фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та інших нормативно-правових актів України заборонено. Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. У випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов.
Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 910/2323/18 зазначив, що незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним.
Верховний Суд у постановах від 13 серпня 2019 року у справі № 910/11164/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 911/3315/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 910/2323/18, від 16 вересня 2022 року у справі № 752/3090/19, від 15 лютого 2023 року у справі № 734/1560/20, від 27 вересня 2023 року у справі № 621/394/20, від 23 липня 2024 року у справі № 621/1372/20, від 17 вересня 2024 року у справі № 910/10049/22, від 09 жовтня 2024 року у справі № 621/989/20 зробив висновки, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що відповідає частині четвертій статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», при цьому неоформлення земель під об`єктом природно-заповідного фонду не змінює його цільового призначення як земель, віднесених до земель природно-заповідного фонду, та не звільняє органи державної влади від обов`язку діяти відповідно до встановленого чинним законодавством України порядку зміни цільового призначення та вилучення земельної ділянки.
Верховний Суд у постанові від 30 квітня 2025 року у справі № 743/1087/23 (провадження № 61-11115св24) зазначив, що фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та інших нормативно-правових актів України заборонено. Нерозроблення уповноваженим органом проєкту землеустрою щодо земельної ділянки, на якій розташований регіональний ландшафтний парк, та невнесення до Державного земельного кадастру меж такої земельної ділянки із зазначенням обмежень щодо режиму її використання, не свідчить про відсутність таких обмежень і можливість перебування спірної земельної ділянки у приватній власності.
Отже, відсутність Проекту організації території Ківерцівський національний природний парк «Цуманська пуща» не виключає поширення правового режиму території природного заповідного фонду на земельні ділянки загальною площею 312 га, що перебувають у користуванні СГП ТОВ «Деметра» та включені до території Парку Указом Президента.
Погодження у 2008 році СГП ТОВ «Деметра» створення Парку за рахунок 312 га земель, що перебувають у користуванні, та затвердження таких земель Указом Президента від 22.02.2010 як таких, що включені до складу Парку, свідчить про те, що земельні ділянки 0721885000:04:000:0816 площею 277,7529 га та 0721885000:04:000:1923 площею 34,2471 га, право постійного користування якими зареєстроване на підставі державного акту серії ІІ-ВЛ № 000058 від 07.04.2000, є територіями, включеними до об`єкту природно-заповідного фонду з набранням чинності Указом Президента України № 203/2010 від 22.02.2010.
Таким чином, обмеження у використанні земельної ділянки, яка є складовою об`єкта природно заповідного фонду та не вилучена у землекористувача, могло бути зареєстроване лише у ДЗК і на підставі відповідного проекту землеустрою.
Втім, відсутність запису про обмеження у використанні, не виключає поширення на спірну земельну правового режиму території, віднесеної до складу об`єкта природно-заповідного фонду на підставі загальнообов`язкового акта прямої дії – Указу Президента про створення такого об`єкта, як це було встановлено вище.
Видача СГП ТОВ «Деметра» у 2016 році природоохоронного зобов`язання із порушенням закону, що встановлено Держекоінспекцією, не виключає того факту, що у 2009 році таке товариство в особі директора Вовдюка О. І. погодило створення Парку за рахунок 312 га земель, що перебували у державній власності та постійному користуванні товариства, без їх вилучення. Таке погодження мало наслідком включення спірних земель до Додатку 2 до Указу Президента України від 22.02.2010 № 203/2010, яким затверджено перелік земель, що входять до складу Парку.
Належність вищезазначених земель до об`єкта природно-заповідного фонду виключало поширення повноважень ГУ Держгеокадастру у Волинській області на розпорядження такими землями. Хоч такі землі і є власністю держави, однак поширення на них спеціального правового режиму зумовлює виключні повноваження Кабінету Міністрів України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласної державної адміністрації щодо державного управління в галузі організації, охорони та використання природно-заповідного фонду (ст. 11 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» в редакції на час винесення оспорюваних наказів Держгеокадастру).
Крім того, згода землекористувача (СГП ТОВ «Деметра») на передачу земель у приватну власність у випадку віднесення таких земельних ділянок до об`єкта природно-заповідного фонду не є достатньою для здійснення процедури приватизації.
Отже, винесені ГУ Держгеокадастру у Волинській області 04.02.2021 накази № 3-415/15-21-СГ та № 3-418/15-21-СГ суперечать Указу Президента України № 203/2010 від 22.02.2010 (який є загальнообов`язковим нормативно-правовим актом прямої дії), ст. ст. 84, 44, 45, 46-1, 150 ЗК України, ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд» та винесені поза межами повноважень такого органу. 
Вищевказані накази є актами, а не правочинами у розумінні ст. 202 ЦК України, а тому вони не підлягають визнанню недійсними у порядку, встановленому ст. ст. 203, 215 ЦК України, як про це заявлено позовну вимогу.
Зазначені накази є незаконними.
У справі титульним правоволодільцем (державою) задля захисту його порушених прав одночасно із вимогами про визнання договорів дарування, наказів ГУ Держгеокадастру у Волинській області про надання земельних ділянок у власність недійсними заявлено позовну вимогу негаторного змісту – про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку.
За чинного на час укладення спірних договорів правового регулювання, у відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 право приватної власності на спірні земельні ділянки за жодних умов не могло виникнути, а державна реєстрація переходу права власності на земельні ділянки, у тому числі кінцеву з кадастровим номером 0721885000:04:000:0832 загальною площею 4 га за відповідачем ОСОБА_1 , не є доказом переходу до неї права володіння цим майном.
Незважаючи на укладені договори дарування та державну реєстрацію права приватної власності на вказаний об`єкт, право володіння таким об`єктом держава не втратила і не могла втратити з огляду на специфіку такого нерухомого об`єкта майна. 
У справі відсутній спір про правомірне набуття права власності (спір про належність правового титулу), оскільки неправомірність набуття права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 випливає із закону (суперечить Указу Президента України №203/2010 від 22.02.2010 (який є загальнообов`язковим нормативно-правовим актом прямої дії), ст. ст. 84, 44, 45, 46-1, 150 ЗК України, ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд»). Невідчужуваність певної категорії земель тягне за собою невідчужуваність правового титулу, а тому право володіння так само належить власнику майна – державі (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Таким чином для врегулювання спору у вказаних правовідносинах необхідним та достатнім буде усунення перешкод у здійсненні титульним власником права власності шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером 0721885000:04:000:0832.
Такі висновки суду відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.09.2023 в справі № 910/8413/21.
При цьому, договори дарування (№2310 від 31.08.2021, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , № 2302 від 31.08.2021, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , № 2319 від 31.08.2021, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ) і суперечать Указу Президента України № 203/2010 від 22.02.2010 (який є загальнообов`язковим нормативно-правовим актом прямої дії), ст. ст. 84, 44, 45, 46-1, 150 ЗК України, ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд», а також суперечать інтересам держави і суспільства (є такими, що порушують публічний порядок і спрямовані на незаконне заволодіння землями, віднесеними до особливо-цінних земель та природно-заповідного фонду), і, як наслідок, не відповідають положенню ч. 1 ст. 203 ЦК України, і могли б бути визнані недійсними на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. Однак, зважаючи на відсутність у цій справі спору про належність правового титулу (ч. 2 ст. 328 ЦК України) та різну правову природу таких способів захисту як визнання договорів недійсними (ст. ст. 215, 216 ЦК України) та негаторного позову (ст. 391 ЦК України), підстави для визнання договорів дарування у цій справі недійсними відсутні, оскільки вони в силу закону не породили і не могли породити у відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (у конкретний проміжок часу) та у відповідача ОСОБА_1 (з 31.08.2021 року і дотепер) права власності на спірне майно. 
Такі особи лише неправомірно фактично володіли майном у період існування спірних правовідносин і їм не належало право володіння.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.11.2021 в справі № 359/3373/16-ц зазначила:
«..заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.
З огляду на викладене, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.
Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.
Натомість Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у наведених вище постановах помилково ототожнив заволодіння громадянами та юридичними особами землями та перехід до них права володіння цими землями. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна (частина перша статті 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може».
Таким чином, право володіння, яке може бути лише правомірним (в той час як фактичне володіння може бути і правомірним, і не правомірним), як основна складова права власності завжди належала державі, а тому визнання недійсними договорів дарування, наказів ГУ Держгеокадастру у Волинській області про надання земельних ділянок у власність, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності не призведуть до відновлення порушеного права держави. Таке відновлення підлягає лише шляхом повернення земельної ділянки титульному власнику.
Такий висновок суду у вищевказаній частині узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.06.2023 в справі № 554/10517/16-ц.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що право власності держави на спірну земельну ділянку природно-заповідного фонду підлягає захисту шляхом повернення цієї земельної ділянки відповідно до вимог статті 391 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц (провадження № 14-288цс18) сформульовано висновок про те, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.
Таким чином, за наявності судового рішення для повернення спірної земельної ділянки, оспорювання наступних правочинів щодо спірного майна і проведених на підставі них реєстраційних дій, що посвідчують відповідне право відповідача, не є ефективним способом захисту права власника, а тому вимоги прокурора про визнання недійсними наказів, договорів дарування спірних земельних ділянок та скасування державної реєстрації права власності задоволенню не підлягають.
Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 30 вересня 2025 року у справі № 752/15928/22 (провадження № 61-772св25).
Посилання відповідача ОСОБА_3 щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави у цій справі – відхиляються апеляційним судом.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України, обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Перед зверненням до суду заступник керівника Луцької окружної прокуратури, керуючись статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», 14 червня 2022 року надіслав Волинській обласній державній адміністрації повідомлення про представництво інтересів держави в особі Волинської обласної державної адміністрації шляхом подання позову до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення, що було погоджено цією адміністрацією листом від 17 червня 2022 року із покликанням на неможливість самостійно вжити заходів щодо подання позову у зв`язку із обмеженням фінансування.
Водночас у процесі розгляду справи Волинська обласна державна адміністрація наявність підстав для представництва прокурором в суді не оскаржувала, а в поясненнях, поданих до суду, у тому числі і апеляційної інстанції, підтримала апеляційну скаргу (відповідно і заявлений позов) та просила її задовольнити.
Посилання представника ОСОБА_2 на те, що задоволення вимоги про повернення земельної ділянки порушує право відповідачки ОСОБА_1 , яка є добросовісним набувачем, на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, а також позбавляє її права користування земельною ділянкою без будь-якої компенсації – відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.
Критеріями сумісності втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтується таке втручання на національному законі, чи переслідує воно легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті, а також чи є застосований захід пропорційним легітимній меті втручання. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється відповідно до закону і з легітимною метою, становитиме порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у разі недотримання справедливого балансу між інтересами суспільства та інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо на особу покладається індивідуальний і надмірний тягар, зокрема у випадку, коли добросовісному набувачу не надається обґрунтована компенсація чи інший належний вид відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.
Критерій законності передбачає, що втручання держави у право власності особи має здійснюватися на підставі закону, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування і правових наслідків. Сам по собі факт існування декількох можливих тлумачень правової норми не свідчить про її непередбачуваність; сумніви щодо тлумачення норм права усуваються судами у процесі здійснення правосуддя.
У цій справі встановлено наявність законних підстав для втручання держави у право відповідачки ОСОБА_1 на мирне володіння земельною ділянкою з метою захисту права власності держави на землі природно-заповідного фонду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у спорах щодо земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, держава, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, діє з метою захисту загальних інтересів, пов`язаних із забезпеченням екологічної безпеки та збереженням довкілля. Такі інтереси ґрунтуються, зокрема, на положеннях статей 13, 41, 50 Конституції України та статті 1 ЗК України і реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок, які можуть набуватися та використовуватися виключно відповідно до закону.
Контроль за використанням земельної ділянки на території об`єкта природно-заповідного фонду відповідно до її цільового призначення є важливим як для держави, так і для суспільства в цілому. 
Ківерцівський національний природний парк «Цуманська пуща» набув статусу об`єкта природно-заповідного фонду 22.02.2010, тобто задовго до виникнення спірних правовідносин, а встановлений для нього режим та передбачені обмеження унеможливлюють набуття відповідачами почергово спірної земельної ділянки у приватну власність.
Спірна земельна ділянка розташована в межах, тобто є територією Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» 11 років до виникнення спірних правовідносин і належить до земель природно-заповідного фонду. 
Повернення спірної земельної ділянки переслідує легітимну мету – здійснення контролю за використанням відповідного майна відповідно до загальних інтересів з метою забезпечення його використання за цільовим призначенням. Важливість таких інтересів зумовлена особливим правовим статусом цієї земельної ділянки та необхідністю дотримання встановлених законом обмежень щодо обігу і використання земель природно-заповідного фонду для запобігання заподіянню шкоди навколишньому природному середовищу та об`єктам, що перебувають під особливою державною охороною.
За таких обставин втручання держави у право мирного володіння ОСОБА_1 земельною ділянкою на території об`єкта природно-заповідного фонду є пропорційним, переслідує легітимну мету контролю за використанням цієї ділянки відповідно до її цільового призначення та відповідає загальним інтересам. Така мета переважає приватний інтерес відповідачки у збереженні контролю над спірною земельною ділянкою.
Отже, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте, поведінка особи, в якої майно витребовується.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , який був і є керівником СГП ТОВ «Деметра», є родичами.
Так, для ОСОБА_4 , який подавав від імені СГП ТОВ «Деметра» заяви на згоду вилучення частин земельної ділянки, ОСОБА_5 – дочка, ОСОБА_3 – племінник, а ОСОБА_1 – сестра. 
Усі відповідачі не були позбавлені доступу до законодавства і, проявивши розумну обачність, могли та повинні були усвідомлювати, що спірна земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного призначення. За таких умов зайняття земельної ділянки державної власності природно-заповідного фонду відбулося з порушенням вимог земельного законодавства України, що обґрунтовано ставить під сумнів добросовісність відповідачів під час видання наказів, укладення договорів дарування та подальшої державної реєстрації речових прав.
За таких обставин повернення спірної земельної ділянки від ОСОБА_1 у державну власність в особі Волинської ОДА не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право власності відповідачки.
Доводи відповідачів про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню віндикаційний позов, є помилковими, оскільки віндикаційний спосіб захисту застосовується у разі втрати власником володіння майном. Натомість у цій справі держава, як власник земель природно-заповідного фонду, володіння спірною земельною ділянкою не втрачала, а отже, правильно обрала негаторний позов як спосіб захисту, що узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц зазначила, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)). У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку у своїй постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158 гс18, пункт 5.17), де зазначалося про можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності як належного способу захисту права або інтересу.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований також, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76).
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу заступника керівника Волинської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Усунути перешкоди у здійсненні Волинською обласною державною адміністрацією права власності на земельну ділянку площею 4 га, кадастровий номер 0721885000:04:000:0832.
ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 4 га /кадастровий номер 0721885000:04:000:0832/ у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації.
У решті позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури 11 809 (одинадцять тисяч вісімсот дев`ять) грн 60 коп судового збору за подання позовної заяви і апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 27 лютого 2026 року.

Головуючий – суддя 

Судді