Номер провадження: 22-ц/813/974/26 
Справа № 509/678/24
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Драгомерецького М.М., 
за участю: 
секретаря Козлової В.А.,
представника   ОСОБА_1 – адвоката Судакова В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БРИЗ-5» на додаткове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 серпня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Панасенка Є.М., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БРИЗ-5» про стягнення заборгованості при розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку, 
встановив:

02.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі – ОСББ) «БРИЗ-5» про стягнення заборгованості при розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.08.2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (т.1, а.с.195-204).

17.12.2024 року постановою Одеського апеляційного суду, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.08.2024 року без змін (т.2, а.с.33-35).

18.08.2025 рокуОСББ «БРИЗ-5», в особі його представника адвоката Можина О.В., звернулось до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «БРИЗ-5»10 000,00 грн. судових витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.08.2025 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСББ «БРИЗ-5» про ухвалення додаткового рішення було відмовлено (т.2, а.с.75-78).

В апеляційній скарзі ОСББ «БРИЗ-5» ставить питання про скасування додаткового рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.08.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким стягнути з позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. (т.2, а.с.81-84).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю представника  ОСОБА_1 – адвоката Судакова В.В., у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.103-105).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.
Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів, за участю представника  ОСОБА_1 адвоката Судакова В.В., у відсутність інших учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСББ «БРИЗ-5», в особі його представника адвоката Можина О.В., не надало суду доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу в установлений законом строк.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, так як він є законним і обгрунтованим, з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133, а також ст. 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати на правничу допомогу складаються із гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної з підготовкою справи до розгляду; допомоги, пов`язаної зі збором доказів; вартості послуг помічника адвоката; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою і визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив в оскаржуваному судовому рішенні, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок іншої сторони в судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 
1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 
2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 
3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 
4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

У відповідності до чинного законодавства, практики ВС та ЄСПЛ заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСББ «Бриз-5» подано договір про надання правничої допомоги від 15.02.2024 року (т.1, а.с.152-153).

Згідно заяви представника ОСББ «Бриз-5» адвоката Можина О.В. витрати на надання професійної правничої допомоги склали 10 000,00 грн.(т.2, а.с.43-45).

Однак, матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Можиним О.В., та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також відсутні докази про оплату гонорару за договором про надання правничої допомоги від 15.02.2024 року, оформлені у встановленому законом порядку (калькуляція вартості виконаних робіт адвокатом, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який зазначив, що від адвоката не вимагається надання доказів оплати його витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги (фактичної сплати). Крім того, згідно висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Тобто витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим, в даному випадку договором про надання правничої допомоги від 15.02.2024 року визначено, що Замовник, яким є ОСББ «Бриз-5» сплачує Виконавцю, яким є адвокат Можин О.В., гонорар за надані послуги на підставі акту прийому-передачі наданих послуг протягом 10 робочих днів з дня набрання рішенням суду першої інстанції законної сили, тобто на дату розгляду цієї справи строк оплати таких послуг вже настав. 
Однак, оскільки доказів сплати таких витрат суду не надано, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні заяви ОСББ «БРИЗ-5», в особі його представника адвоката Можина О.В., про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що у відзиві від 27.02.2024 року на позов адвокат Можин О.В. зазначив, що відповідно до договору з ОСББ «Бриз-5», останнійочікує понести судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн., а в подальшому був наданий детальний опис послуг, які має надати адвокат у суді першої інстанції, зазначеного не спростовують, так як не дивлячись на те, що основне рішення суду від 06 серпня 2024 року набрало законної сили 17 грудня 2024 року (т.1, а.с.198-204, т.2, а.с.33-35), заявник ОСОБА_2 так і не надав суду доказів понесення ОСББ «Бриз-5» судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн., а також не виконав вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.
Разом з тим, суд першої інстанції помилково зазначив, що в даному випадку є всі підстави для відмови ОСББ «БРИЗ-5», в особі його представника адвоката Можина О.В., у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що в даному випадку суд був зобов`язаний ухвалити додаткове рішення, що судом правильно і було здійснено.
Проте, із мотивувальної частини додаткового рішення слідує, що суд відмовляє не в ухваленні судового рішення, а в задоволенні заяви ОСББ «БРИЗ-5», в особі його представника адвоката Можина О.В., про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Крім того, за змістом абз. 3 ч.8 ст.141 ЦПК України у разі неподання відповідних доказів понесення судових витрат та їх розміру протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.

У зв`язку з викладеними обставинами, колегія суддів вважає за необхідне додаткове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 серпня 2025 року скасувати і заяву ОСББ «БРИЗ-5» про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БРИЗ-5» задовольнити частково.

Додаткове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 серпня 2025 року скасувати.
Заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БРИЗ-5» про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 10.04.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький