Єдиний унікальний номер 341/315/26 
Номер провадження 2/341/462/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
27 березня 2026 року місто Галич
Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув заочно у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до  ОСОБА_1 про стягнення коштів. 
УСТАНОВИВ
Представниця Танцуріна Є. В. в інтересах ТзОВ «Бізнес позика» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
У позові просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за Договором від 13.04.2025 № 533927-КС-001 у розмірі 56548,84 грн та судовий збір. 
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 13.04.2025 № 533927-КС-001, у зв`язку з чим у неї виникла загальна заборгованість на суму 56548,84 грн, з яких: 23634,20 грн – розмір заборгованості за тілом кредиту, 23563,32 грн – розмір заборгованості за процентами, 9351,32 грн – розмір заборгованості за відсотками відповідно до ст. 625 ЦК України.
Ухвалою суду від 26.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження. Судове засідання призначено на 24.03.2026.
У судове засідання 24.03.2026 сторони не з`явились. 
Представниця позивача у позовній заяві просить справу розглядати без її участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а. с. 9).
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Ухвалу про відкриття провадження з датою судового засідання надіслано на зареєстровану адресу місця проживання відповідачки, яку вона отримала 18.03.2026.
До позову долучено докази його надсилання відповідачці.
Таким чином, відповідачка належним чином повідомлена, проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачка не скористалась, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилала. Ходом розгляду справи не цікавилась. У судове засідання не прибула.
Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частина третя статті 223 ЦПК України).
Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд прийняв рішення про заочний розгляд справи, оскільки відповідачка повідомлена належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подала, а представниця позивача не заперечує щодо заочного розгляду справи.
У позовній заяві заявлено клопотання про витребування доказів у АТ «ПриватБанк» для підтвердження виконання ТзОВ «Бізнес позика» зобов`язань за кредитним договором в частині надання коштів відповідачці.
З огляду на принцип змагальності, відсутність заперечень відповідачки щодо факту отримання кредитних коштів у межах спірних правовідносин, ураховуючи достатність наданих позивачем доказів для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність необхідності для задоволення клопотання позивача та витребування відповідних доказів.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
13.04.2025 між ТзОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 533927-КС-001 (далі – Кредитний договір, Договір) (а. с. 20-29).
Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 29000,0 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів.
Тип кредиту – кредит (п. 2.2 Договору).
Строк кредиту – 24 тижні (п. 23 Договору).
Стандартна процентна ставка за кредитом в день – 1 % фіксована (п. 2.4 Договору).
Комісія за надання кредиту –5800,0 грн (п. 2.5 Договору).
Строк дії Договору до 28.09.2025 (п. 2.8 Договору). 
Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту – 71659,29 грн (п. 2.9 Договору).
Орієнтовна реальна річна процентна ставка – 6927,53 процентів (п. 2.11 Договору). 
Денна процентна ставка становить 0,87 % (п. 2.12 Договору). 
Кредитний договір підписано від імені  ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4520.
До Договору надано паспорт споживчого кредиту з аналогічними умовами кредитування (а. с. 16-19).
Згідно з довідкою про стан заборгованості ОСОБА_1 за Договором від 13.04.2025 № 533927-КС-001 загальна заборгованість за договором становить 56548,84 грн, з яких: 23634,20 грн – розмір заборгованості за тілом кредиту, 23563,32 грн – розмір заборгованості за процентами, 9351,32 грн – розмір заборгованості за відсотками відповідно до ст. 625 ЦПК України (а. с. 15).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом (період кредитування з 13.04.2025 до 28.09.2025) всього видано кредиту 29000,0 грн, всього нараховано відсотків 43889,32 грн, всього нараховано комісії 5800,0 грн, всього нараховано процентів за ст. 625 ЦК України – 14500,0 грн. Всього сплачено 36640,48 грн, з яких: за кредитом – 5365,80 грн, за відсотками – 20326,0 грн, за комісією – 5800,0 грн, за процентами за ст. 625 ЦК України – 5148,68 грн. Залишок заборгованості згідно з кредитним договором станом на 16.02.2026 становить 56548,84 грн, з яких: за кредитом – 23634,20 грн, за відсотками – 23563,32 грн, за комісією – 0,0 грн, за процентами за ст. 625 ЦК України – 9351,32 грн (а. с. 12-14).
Відповідно до копії підтвердження щодо здійснення переказу коштів (а. с. 53, зворот) ТзОВ «ПрофітГід» 13.04.2025 о 13:39 картку отримувача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 перераховано 29000,0 грн згідно з договором № 533927-КС-001.
Надаючи правову оцінку установленим у справі обставинам та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до положень статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
У частині 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За правилами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що свідчить про укладання між ТзОВ «Бізнес позика» і відповідачкою правочину. Без отримання на мобільний номер телефону відповідачи коду, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення передбачених Договором і законодавством дій з боку ОСОБА_1 . Договір не був би укладеним.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Суд установив, що за умовами Договору відповідачка отримала кредитні кошти (тіло кредиту) у розмірі 29000,0 грн, користувалась ними та частково сплатила тіло кредиту у розмірі 5365,80 грн. 
Належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит решти коштів за Договором відповідачка не надала.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що заборгованість на підставі Договору в частині тіла кредиту у розмірі 23634,20 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, також, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у сумі 23563,32 грн. 
Вирішуючи спір у цій частині, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно з частиною першою та другою статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
До матеріалів справи надано розрахунок заборгованості  ОСОБА_1 перед ТзОВ «Бізнес позика» за Договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом (період кредитування з 13.04.2025 до 28.09.2025) всього видано кредиту 29000,0 грн, всього нараховано відсотків 43889,32 грн за користування кредитом. Всього сплачено 36640,48 грн, з яких за відсотками – 20326,0 грн. Залишок заборгованості за відсотками – 23563,32 грн. (а. с. 12-14).
З указаного розрахунку заборгованості суд установив, що позивач нараховував відповідачці проценти за погодженою у договорі ставкою у розмірі по 1 % на день на залишок заборгованості за тілом кредиту. Таке нарахування заборгованості відповідає погодженим сторонами умовам Договору. Період нарахування відсотків за користування кредитом, також, відповідає узгодженому сторонами у Договорі строку кредитування.
Отже, суд установив, що залишок нарахованих і не сплачених відповідачкою відсотків за користування кредитом становить 43889,32-20326,0=23563,32 грн.
Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за Договором в частині суми нарахованих процентів за ст. 625 ЦК України в розмірі 9351,32 грн, то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.
Відповідачка як боржниця порушила зобов`язання за Договором. Доказів сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитом не надала.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проте, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Воєнний стан діяв, триває і не припиняв свою дію в період укладення Договору та нарахування позикодавцем процентів на підставі приписів статті 625 ЦПК України.
Тобто, у цьому випадку відповідачка як позичальниця звільнена від обов`язку сплати позикодавцю компенсації за прострочення своїх кредитних зобов`язань, оскільки такі нараховані після укладення кредитного договору та під час дії воєнного стану. 
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 9351,32 грн задоволенню не підлягають.
При цьому, оскільки позичальниця звільнена від обов`язку сплати відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України, а частину сплачених відповідачкою грошових зобов`язань позивач у сумі 5148,68 грн неправомірно спрямував на погашення відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, то суд дійшов висновку про необхідність урахування цих коштів у погашення заборгованості позичальника зі сплати процентів за користування кредитом.
Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову у частині стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом і стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за процентами за Договором у розмірі 18414,64 грн (23563,32 грн – 5148,68 грн).
Водночас відповідачка  ОСОБА_1  відзиву, будь-яких пояснень чи доказів, які б спростовували вимоги позову, суду не надала.
З огляду на принцип змагальності та відсутність будь-яких доказів, які б спростовували обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх часткового задоволення та стягнення на користь позивача заборгованості за Договором у розмірі 42048,84 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 23634,20 грн, заборгованість за процентами – 18414,64 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приписами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» установлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, оскільки позивач подав до суду позовну заяву в електронній формі, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1979,72 грн (а. с. 11).
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259, ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог ч. 4 статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 128, 141, 178, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-274, 279, 284, 354, 355 ЦПК України, суд
ухвалив
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до  ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика»  заборгованість за Договором від 13.04.2025 № 533927-КС-001 у розмірі 42048,84 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 23634,20 грн, заборгованість за процентами – 18414,64 грн.
У іншій частині позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1979,72 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 27 березня 2026 року.
Учасники:
позивач – товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», місцезнаходження: вул. Л. Українки, 26, офіс, 411, м. Київ, код ЄДРПОУ 41084239;
відповідачка –  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
  Суддя	Микола МЕРГЕЛЬ