ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1513/26 Справа № 211/4844/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костенко Є.К. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/4844/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року, яке ухвалено суддею Костенко Є.К.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 вересня 2025 року, та на додаткове рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року, яке ухвалено суддею Костенко Є.К.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 жовтня 2025року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» (надалі - ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природній газ.
Позовна заява мотивована тим, що, згідно з постановою НКРЕКП №1588 від 21.05.2015 про видачу ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ (ліцензію переоформлено на безстрокову постановою НКРЕКП №2247 від 01.09.2015). 
Відповідачка є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . 
У період з 01.06.2021 до 01.05.2022 за вказаною адресою було поставлено природного газу на загальну суму 10860,10 грн. 
У відповідачки виникла заборгованість за спожитий природній газ, яку вона у добровільному порядку не погашає, тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за спожитий газ за період з 01.06.2021 по 01.05.2022 в розмірі 10686,33 грн., інфляційні втрати в розмірі 792,83 грн., три відсотки річних в розмірі 236,11 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 18 вересня 2025 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року стягнуто з ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5800 гривень 00 копійок.
В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ»просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та невірне застосування норм матеріального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було враховано, що предметом даного спору є спірні правовідносини, що виникли між споживачами природного газу за адресою:  АДРЕСА_1 , та постачальником природного газу ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ»у зв?язку з виконанням укладеного Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500, і стосуються безпосередньо постачання, нарахування та сплати вартості спожитого природного газу, за період з 01.06.2021 по 01.05.2022. При цьому, поза межами даного судового розгляду перебувають: правовідносини відповідачки і оператора ГРМ (АТ «Криворіжгаз») щодо порядку визначення мів (обсягів) спожитого природного газу.
Зазначає, що відповідачці по даній цивільній справі визначення об?ємів (обсягів) постачання та розрахунковий період (за календарний місяць) здійснювалось згідно підпункту 2 пункт 4.4 розділу IV Типового договору постачання, а саме, за даними Оператора ГРМ, визначених за договором розподілу природного газу в розрахунковому періоді.
У разі виявлення порушень вимог Кодексу газорозподільних систем при обліку спожитого природного газу побутовим Споживачем за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться об?єми природного газу, які нараховуються згідно з вимогами Кодекс ГРС. (абзац 1 та 2 пункту 5.3. Типового договору розподілу природного газу).
До вирішення питання розбіжностей величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.
Також, пунктом 5.6 Типового договору розподілу природного газу передбачено, що визначені за умовами цього Договору об?єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов?язковими для їх використання у взаємовідносинах між Споживачем та його постачальником (абз.4). За наявності розбіжностей у частині визначення об?єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов цього Договору або в судовому порядку. До вирішення питання розбіжностей величина об?єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ (абз.5).
Так, на сайті Інформаційна платформа ТОВ «Оператор ГТС України» зберігається інформація щодо відбору (споживання) природного газу споживачем з ЕІС-код 56ХМ08А17332240І (Криворізький р-н, м.Кривий Ріг, вул. Незалежності України, буд.10, кв.20) за кожний календарний місяць, яка зберігається в загальній газотранспортній системі України і є незмінною з моменту її передання оператором ГРМ (АТ «Криворіжгаз») по закінченню кожного календарного місяця і до теперішнього часу. Ця інформація щодо обсягів споживання природного газу відповідачкою за її адресою та зазначений ЕІС-код повністю відповідають даним, які зазначені в розрахунку до позовної заяви
Інформація на сайті Оператора ГТС повністю відповідає даним розрахунку заборгованості до доданий до позовної заяви.
Зазначає, що копії інформаційних довідок з Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків «НОВА-КОМ» не можуть бути взяті до розгляду як докази, тому що не відповідають принципам доказування згідно діючих цивільно-процесуальних норм. Так, до функції ЄМАСКР «НОВА-КОМ» належить забезпечення автоматизації прийому комунальних платежів та здійснення автоматизованої обробки інформації, що надходить від банків, Поштамту та підприємств міста (про що поінформовано на сайті системи). Постачальники послуг самостійно ведуть облік своїх абонентів та нараховують суми до сплати за спожиті послуги, право підтвердити відсутність чи наявність заборгованості за комунальною послугою належить виключно її виконавцю.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка  ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ»просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що процесуальним законодавством зобов`язано адвоката надати до суду, окрім договору та акту виконаних робіт, ще й детальний опис робіт виконаних адвокатом, і це не залежить від того, прописана фіксована сума витрат в договорі на надання правової допомоги чи ні, при цьому, суд першої інстанції зазначив, що фіксований розмір не залежить від обсягу наданих послуг та їх детального обґрунтування. Факту здійснення витрат на правничу допомогу не було, є лише наміри, факт здійснення витрат буде лише тоді, коли адвокатом буде подано до суду докази сплати на його користь таких витрат його клієнтом, а матеріали справи таких доказів не містять. Тобто, суд першої інстанції послався на докази, яких в матеріалах справи немає.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» на додаткове рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка  ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Ціна позову у даній справі становить 11 715 гривень 27 копійки, що менше тридцятирозмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, в редакції станом на час подання апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзивів на них, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що, відповідно до постанови НКРЕКП №1588 від 21.05.2015 про видачу ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ»  видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ (ліцензію переоформлено на безстрокову постановою НКРЕКП №2247 від 01.09.2015).
Згідно з відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.11.2012.
Згідно Акту обстеження від 11.12.2021 року за адресою проживання відповідачки, особовий рахунок НОМЕР_1 , який складений двома представниками АТ «Криворіжгаз» Горошко О.С. та Приймак С.А. за участі відповідача ОСОБА_1 , зафіксовані показання лічильника газу 09086,25.
За даними позивача щодо фінансового стану по рахунку  НОМЕР_1  наявна заборгованість перед ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» за період з червня 2021 року по квітень 2022 року в сумі 10 860,10 грн.
Відповідачкою було надано розшифровку балансу розрахунків за листопад 2021 року з системи ТОВ "Нова-ком", в якому зазначено, що за послуги ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ», станом на 01.11.2021, рахується переплпта у розмірі 796,11 грн
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості. Суд зазначив, що позивач, вимагаючи стягнення заборгованості на свою користь, не надав детального аргументування поданого ним розрахунку, а, отже, не довів розмір та обґрунтованість своїх вимог до відповідачки.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини 1статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відносини між постачальниками та споживачами природного газу, з врахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи регулюють Правила постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року № 1382/27827.
Судом встановлено, що, відповідно до постанови НКРЕКП №1588 від 21.05.2015 про видачу ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» є постачальником природного газу побутових споживачів, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 , а АТ «Криворіжгаз» виконує функції газорозподільного підприємства (оператора газорозподільних систем).
Відповідно до пункту 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.
Постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року затверджено «Типовий договір розподілу природного газу», який у відповідності до п. 1.1 є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.
Згідно із пунктом 1.1. Типового договору договір постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831 є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу, як товарної продукції постачальником
Згідно із п. 1.2. Типового договору, умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до ЗУ «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем.
Пунктом 1.3. Типового договору встановлено, що договір розподілу газу є договором приєднання, який укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви - приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку у установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально.
Відповідно до положень Глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі, побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.
Споживачі для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Отже враховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 споживала природний газ, вона вважається такою, що дала згоду на приєднання до умов вказаного вище договору.
Згідно з п.2.1. Постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» (далі-Договір) За цим Договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.
Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ, згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494.
Відповідно до п. 1 глави 4 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.
Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Частина 1 ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України).
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Як встановлено судом, оператором ГРМ для відповідачки ОСОБА_1 є АТ «Криворіжгаз», тобто для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються саме дані АТ «Криворіжгаз», як Оператора ГРМ, однак, такі дані суду не надано.
Позовні вимоги ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» обгрунтовані виключно докемунтом, складеним Водоп?ян Мариною (без заначення посади), під назвою «фінансовий стан», який не містить жодних відомостей щодо розміру спожитого природного газу.
Відповідачка  ОСОБА_1 , заперечуючи проти заявлених позовних вимог, клопотала перед судом першої інстанції про зобов?язання позивача надати відповіда на наступні питання: на підставі показів якого лічильника здійснені розрахунки заборгованості за спожитий газ, зазначені в позовній заяві ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ»; на підставі яких показів лічильника (кількісних його характеристик) був здійснений розрахунок заборгованості за спожитий газ; яких документах зафіксовані дані показники газового лічильника.
Вказане клопотання було задоволено ухвалою суду від 27 листопада 2024 року та  13 січня 2025 року до суду перешої інстанції надійшла заява позивача ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ», в якій отсанній відмовився від надання відповіді на поставлені питання, вказуючи на те, що предметом розгляду у даній справі є спірні правовідносини, що виникли та існували по 30.04.2022 (до 01.05.2022) між відповідачкою та позивачем, у зв`язку з виконанням Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015, і стосується безпосередньо постачання, нарахування та сплати вартості спожитого природного газу. Позивач вказує на те, що поза межами даного судового розгляду перебувають правовідносини відповідачки та оператора ГРМ (АТ «Криворіжгаз») щодо порядку визначення об`ємів (обсягів) спожитого природного газу, що регулюється окремим Типовим договором постачання розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено наявність у ОСОБА_1 боргу перед ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» за період з 01 червня 2021 року по 01 травня 2022 року, внаслідок чого заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Крім того, керуючись нормами статей 133, 137 ЦПК України та враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про покладення на позивача ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» обов`язку з відшкодування  ОСОБА_1 судових витрат, понесених з надання професійної правничої допомоги, у розмірі 5 800 грн., у зв`язку з чим у повному обсязі задовольнив заяву про ухвалення додаткового рішення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.
Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту здійснення витрат на правничу допомогу, суду надано ордер на надання правничої допомоги, договір про надання правової допомоги від 04.10.2024, укладений між адвокатським бюро "Аліни Євтушенко", в особі керуючого бюро Євтушенко А.І., та клієнтом ОСОБА_1 , акт виконаних робіт від 18.09.2025.
Витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що витрати позивачки на професійну правничу допомогу у повній мірі відповідають критеріям розумності, співмірності та справедливості, а тому відсутні підстави для зменшення цього розміру.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновку суду щодо необгрунтованості розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених стороною відповідача.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення та додаткове рішення, які відповідають вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду та додаткове рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судові рішення - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» - залишити без задоволення. 
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року та додаткове рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року -  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 березня 2026 року.
Головуючий: 

Судді: