ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2026 року	справа № 380/22479/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державного підприємства «Інфоресурс», про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства освіти і науки України стосовно невжиття заходів щодо забезпечення внесення до Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі — ЄДЕБО) інформації про те, що Позивач, ОСОБА_1 , не порушує рівень послідовності здобуття освіти.
- зобов`язати Міністерство освіти і науки України вжити відповідних заходів з внесення до ЄДЕБО достовірної інформації про те, що Позивач не порушує рівень послідовності здобуття освіти, шляхом зазначення у відповідній графі довідки «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту"» відмітки «Так, не порушує».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 жовтня 2025 року Позивач згенерував та отримав Довідку про здобувача освіти за даними ЄДЕБО (№ 790586), яка необхідна йому для реалізації своїх законних прав та інтересів (зокрема, щодо підтвердження права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації). Однак, у вказаній довідці міститься висновок системи про те, що його поточне навчання порушує послідовність здобуття освіти.
Позивач деталізує обставини свого навчання, зазначаючи, що у вересні 2015 року він дійсно вступив до Львівського державного університету фізичної культури імені Івана Боберського на денну форму навчання для здобуття першого (бакалаврського) рівня вищої освіти. Проте, на підставі наказу №165-с від 11 липня 2017 року його відраховано з університету за невиконання навчального плану. Таким чином, Позивач наголошує, що він не завершив навчання на бакалаврському рівні, не проходив відповідної атестації та не отримував документа про вищу освіту (диплома).
З 23 вересня 2024 року Позивач зарахований до Львівського кооперативного фахового коледжу економіки і права для здобуття освітньо-професійного ступеня «фаховий молодший бакалавр». На переконання Позивача, оскільки перший (бакалаврський) рівень вищої освіти ним не був успішно завершений та здобутий, його поточне навчання на рівні фахової передвищої освіти не може вважатися таким, що порушує послідовність, визначену частиною 2 статті 10 Закону України «Про освіту». Позивач стверджує, що в розумінні профільного законодавства рівень освіти вважається здобутим виключно за умови його повного завершення та отримання відповідного диплома, що підтверджує набуття необхідних компетентностей.
З метою захисту своїх прав, 03 листопада 2025 року Позивач звернувся до МОН України із заявою про необхідність внесення змін до ЄДЕБО та виправлення недостовірних даних. Однак, листом від 05 листопада 2025 року (вих. № 5/2761-25) Відповідач відмовив у задоволенні заяви, мотивувавши це тим, що сам факт попереднього зарахування особи на вищий освітній рівень та перебування у статусі студента автоматично свідчить про здобуття освіти в непослідовному порядку. Позивач вважає таку позицію та бездіяльність МОН України протиправними, такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні норм матеріального права, та покладають на нього надмірний і безпідставний тягар.
Ухвалою від 14 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Зважаючи на характер спірних правовідносин, обсяг доказів та значення справи для сторін, судом постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до приписів статей 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України). Відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Міністерство освіти і науки України скористалося своїм процесуальним правом та подало до суду відзив на позовну заяву, у якому категорично заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Свою позицію Відповідач обґрунтовує тим, що алгоритм визначення послідовності здобуття освіти в ЄДЕБО чітко регламентований дорученням Міністра освіти і науки України від 31.05.2024 № 1/34-Д-24 та роз`яснений листом від 03.06.2024 № 1/9758-24. Відповідно до закладеного в систему алгоритму, якщо в історії навчання особи наявний запис про її зарахування на освітній рівень, що є вищим або таким самим, як рівень поточного навчання, система автоматично фіксує це як порушення послідовності. При цьому, факт отримання чи неотримання документа про освіту (диплома) до уваги не береться.
МОН України стверджує, що системне тлумачення норм Законів України «Про освіту» та «Про вищу освіту» дає підстави для висновку: під час перебування у статусі студента університету з 2015 по 2017 рік Позивачу надавались відповідні освітні послуги, він брав участь у навчальних заняттях, самостійній роботі та практичній підготовці, що мало наслідком формування у нього певних знань, умінь, навичок та компетентностей на першому (бакалаврському) рівні вищої освіти. Відтак, повторне зарахування на нижчий рівень (фаховий молодший бакалавр) означає, що особа формуватиме компетентності на нижчому рівні Національної рамки кваліфікацій, що свідчить про порушення встановленої законом послідовності.
Окрім наведеного, Відповідач наголошує на тому, що Міністерство освіти і науки України не є належним відповідачем у частині вимог про зобов`язання внести зміни до бази даних. МОН зазначає, що відповідно до Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженого наказом від 08.06.2018 № 620, Міністерство є лише держателем та розпорядником ЄДЕБО, технічне адміністрування здійснює ДП «Інфоресурс», а безпосереднє внесення, коригування та підтримання в актуальному стані інформації про здобувачів освіти належить до виключної компетенції суб`єктів освітньої діяльності (закладів освіти).
Не погоджуючись із доводами Відповідача, представник Позивача подав до суду відповідь на відзив. У ній він додатково наголосив, що позиція МОН України базується виключно на внутрішніх інструкціях та алгоритмах, які прямо суперечать нормам Закону України «Про освіту» (зокрема, п. 23 ч. 1 ст. 1) та Закону України «Про вищу освіту». Представник підкреслив, що закон імперативно визначає рівень освіти як завершений етап, успішне проходження якого обов`язково підтверджується відповідним документом — дипломом.
Позивач вказує на те, що доручення, листи чи роз`яснення МОН України не є нормативно-правовими актами, не проходять державної реєстрації в Міністерстві юстиції України та не можуть підміняти собою закони чи встановлювати нові правові норми, які звужують права громадян.
Щодо аргументів про неналежного відповідача, Позивач зауважив, що хоча заклади освіти й вносять первинні дані про вступ та відрахування, проте саме МОН України, як розпорядник бази, затвердило технічне завдання та спірний програмний алгоритм, який автоматично (без можливості втручання з боку навчального закладу) формує висновок «Ні, порушує». Оскільки системна проблема закладена на рівні архітектури та налаштувань ЄДЕБО, саме Відповідач наділений владними управлінськими повноваженнями для усунення цієї перешкоди та відновлення порушених прав Позивача.
У подальшому, з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, ухвалою суду від 18 листопада 2025 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено Державне підприємство «Інфоресурс», оскільки рішення у справі може вплинути на його права або обов`язки як технічного адміністратора ЄДЕБО. 
Третій особі було запропоновано надати письмові пояснення щодо позову або відзиву, однак у встановлений судом строк ДП «Інфоресурс» жодних пояснень чи міркувань щодо суті спору не надало.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, дослідив надані сторонами докази та 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 у вересні 2015 року розпочав навчання у Львівському державному університеті фізичної культури (на даний час Львівський державний університет фізичної культури імені Івана Боберського). Позивач навчався за денною формою на першому (бакалаврському) рівні вищої освіти за напрямом підготовки 6.010201 «Фізичне виховання».
Проте, як свідчить наявна в матеріалах справи архівна довідка від 08.10.2024 № 1176, навчання Позивача не було успішно завершене. 
Наказом ректора вказаного закладу вищої освіти № 165-с від 11.07.2017 Позивача відраховано з числа студентів у зв`язку з невиконанням вимог навчального плану.
Суд окремо акцентує увагу на тій обставині, що у зв`язку з відрахуванням Позивач не пройшов відповідну державну атестацію, не виконав освітню програму в повному обсязі та, як наслідок, документ про вищу освіту (диплом бакалавра) йому не видавався і відповідний ступінь вищої освіти не присуджувався.
Згодом, 23 вересня 2024 року, Позивач зарахований на перший курс денної форми навчання (за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб) до Львівського кооперативного фахового коледжу економіки і права. 
Метою вступу є здобуття освітньо-професійного ступеня «фаховий молодший бакалавр» за спеціальністю 076 «Підприємництво та торгівля», що підтверджується Договором про надання освітніх послуг № 294-ОП від 20.09.2024.
На момент розгляду справи Позивач продовжує навчання у вказаному закладі.
З метою підтвердження факту свого навчання та для реалізації своїх законних прав (зокрема, права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), 13 жовтня 2025 року Позивач сформував Довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти (ЄДЕБО) № 790586.
Дослідивши зміст вказаної Довідки, суд встановив наявність у ній суперечливих відомостей. Так, у графі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту"» програмним комплексом автоматично згенеровано запис: «Ні, порушує». 
Водночас, у графі «Інформація про документи про освіту» відомості про наявність у Позивача здобутого диплома бакалавра, магістра або спеціаліста — повністю відсутні, що об`єктивно підтверджує факт відсутності у нього завершеного рівня вищої освіти.
Вбачаючи у формуванні такої довідки порушення своїх прав, Позивач вжив заходів досудового врегулювання спору. 
03 листопада 2025 року він звернувся безпосередньо до Міністерства освіти і науки України із письмовою заявою, у якій навів обґрунтування факту відсутності у нього здобутого ступеня бакалавра та просив Міністерство забезпечити внесення змін до ЄДЕБО, змінивши некоректний запис щодо порушення послідовності здобуття освіти на відмітку «Так, не порушує».
За результатами розгляду вказаного звернення, Міністерство освіти і науки України листом від 05.11.2025 за вих. № 5/2761-25 відмовило у задоволенні вимог Позивача. 
Свою відмову суб`єкт владних повноважень мотивував тим, що алгоритм, закладений в ЄДЕБО, працює коректно: оскільки Позивач раніше вже був зарахований та навчався на рівні бакалавра (навіть без його завершення), повторне його зарахування на рівень фахової передвищої освіти система автоматично ідентифікує як здобуття освіти в непослідовному порядку. 
Крім того, у своєму листі Міністерство послалося на те, що питання безпосереднього внесення та коригування інформації в ЄДЕБО належить до виключної компетенції відповідних закладів освіти, а не МОН.
Не погоджуючись із такою відмовою, вважаючи висновки Відповідача такими, що не ґрунтуються на законі, а його бездіяльність щодо виправлення даних в ЄДЕБО — протиправною та такою, що створює перешкоди в реалізації законних прав, Позивач звернувся до суду за захистом.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам справи, доводам Позивача та запереченням Відповідача, суд виходить із такого нормативно-правового регулювання та відповідних йому мотивів.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Цей принцип означає, що суб`єкт владних повноважень не може діяти на власний розсуд поза межами закону, а всі його рішення, дії чи бездіяльність повинні мати чітке законодавче підґрунтя.
Згідно з частиною першою статті 53 Основного Закону України, кожен має право на освіту. Це фундаментальне право включає можливість вільного вибору форм та рівнів навчання з метою всебічного розвитку особистості, задоволення її освітніх та духовних потреб. Держава, у свою чергу, зобов`язана забезпечувати доступність і безоплатність повної загальної середньої освіти, а також доступність професійно-технічної та вищої освіти.
Спірні відносини у цій справі врегульовані положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII, Закону України «Про освіту» № 2145-VIII та Закону України «Про вищу освіту» № 1556-VII.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Частиною 2 статті 10 Закону України «Про освіту» чітко визначено ієрархію та послідовність рівнів освіти в Україні: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
Ключовим питанням, що підлягає вирішенню у цій справі, є правильне юридичне тлумачення поняття «здобутий рівень освіти», застосованого законодавцем у статті 23 Закону № 3543-XII.
Системний аналіз профільного законодавства дає однозначну відповідь на це питання. Так, згідно з пунктом 23 частини 1 статті 1 Закону України «Про освіту», рівень освіти — це завершений етап освіти, що характеризується рівнем складності освітньої програми, сукупністю компетентностей, які визначені, як правило, стандартом освіти та відповідають певному рівню Національної рамки кваліфікацій.
Наведене визначення вказує на те, що ключовою ознакою здобутого рівня освіти є його завершеність.
Цей висновок підкріплюється частинами 1– 3 статті 40 Закону України «Про освіту», якими передбачено, що саме після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти отримують відповідний документ про освіту. Деталізуючи цю норму, частини 1, 2 статті 7 Закону України «Про вищу освіту» встановлюють, що документ про вищу освіту (науковий ступінь) видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію.
З огляду на викладене, суд відхиляє доводи Відповідача (Міністерства освіти і науки України) про те, що сам факт зарахування до навчального закладу та тимчасового навчання (долучення до освітнього процесу, відвідування занять) Позивача протягом 2015– 2017 років на бакалаврському рівні автоматично означає здобуття ним компетентностей цього рівня, а відтак — і самого рівня освіти.
Суд наголошує, що законодавець чітко розмежовує поняття «здобуття освіти» (як триваючий процес) та «здобутий рівень освіти» (як юридичний факт, результат, що підтверджується відповідним документом). Відрахування особи за невиконання навчального плану, як це мало місце у випадку Позивача, констатує юридичний факт незавершення відповідного етапу освіти. За відсутності факту успішного проходження державної атестації та отримання відповідного документа (диплома бакалавра), особа не може вважатися в розумінні закону такою, що здобула перший (бакалаврський) рівень вищої освіти.
Застосовуючи наведені норми до фактичних обставин справи, суд констатує: оскільки Позивач не завершив навчання та не має здобутого першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, його найвищим здобутим (завершеним) рівнем освіти де-юре залишається повна загальна середня освіта. 
Відповідно, його теперішній вступ до закладу фахової передвищої освіти для здобуття освітньо-професійного ступеня «фаховий молодший бакалавр» є здобуттям рівня освіти, що є безперечно вищим за повну загальну середню освіту. Відтак, поточне здобуття освіти Позивачем не порушує послідовності, визначеної частиною 2 статті 10 Закону України «Про освіту».
Щодо посилань Відповідача на закладені внутрішні алгоритми ЄДЕБО, доручення Міністра освіти і науки України від 31.05.2024 № 1/34-Д-24 та роз`яснювальний лист МОН від 03.06.2024 № 1/9758-24, суд зазначає наступне.
Листи міністерств, внутрішні доручення та технічні алгоритми функціонування баз даних не є нормативно-правовими актами в розумінні законодавства України. Вони носять виключно роз`яснювальний, інформаційний або організаційно-розпорядчий характер. 
Такі документи та технічні налаштування не можуть звужувати обсяг конституційних та законних прав громадян, гарантованих актами вищої юридичної сили (законами України), або по-іншому, розширено чи звужено, тлумачити норми закону. 
Автоматизована система ЄДЕБО є лише технічним інструментом обліку і повинна функціонувати у суворій відповідності до приписів чинного законодавства, а не навпаки. 
Недоліки програмного забезпечення або невірно закладені в нього алгоритми (які ототожнюють факт відрахованого навчання із завершеним здобуттям рівня) не можуть слугувати виправданням для порушення прав та законних інтересів Позивача. 
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Оцінюючи доводи Відповідача про те, що він є неналежним суб`єктом у цій справі, оскільки внесення даних до ЄДЕБО є виключною компетенцією самих закладів освіти, а МОН здійснює лише організаційні функції, суд вважає їх безпідставними з таких міркувань.
Згідно з частинами 5, 6 статті 74 Закону України «Про освіту», держателем Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти є центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки (Міністерство освіти і науки України), який здійснює організаційні заходи, пов`язані із забезпеченням функціонування Електронної бази. Суб`єктами ведення є держатель, адміністратор (ДП «Інфоресурс») та суб`єкти освітньої діяльності.
Суд погоджується з аргументами Позивача про те, що саме МОН України, як держатель та розпорядник ЄДЕБО, затверджує технічне завдання та встановлює вимоги до алгоритмів функціонування системи (що прямо підтверджується фактом видання доручення Міністра від 31.05.2024 № 1/34-Д-24 щодо розробки цих самих алгоритмів). 
Помилковий висновок у довідці «Ні, порушує» генерується не вручну працівником коледжу, а автоматично, саме через алгоритм, встановлений та затверджений МОН України. 
Звичайний заклад освіти не має технічної чи юридичної можливості обійти або змінити алгоритм загальнодержавної системи, щоб видати Позивачу довідку з коректною відміткою.
Таким чином, оскільки порушення прав Позивача виникло безпосередньо внаслідок застосування некоректного програмного алгоритму, розробленого та впровадженого за вказівкою МОН, саме Міністерство освіти і науки України, як суб`єкт владних повноважень та держатель ЄДЕБО, зобов`язане вжити організаційних та розпорядчих заходів (у тому числі шляхом надання відповідних обов`язкових вказівок технічному адміністратору — ДП «Інфоресурс») для індивідуального виправлення ситуації, забезпечення внесення достовірної інформації до системи та формування коректної довідки щодо Позивача.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідач у цій справі не довів суду правомірності своєї відмови, оформленої листом від 05.11.2025, як і не довів законності застосованого до Позивача автоматичного алгоритму ЄДЕБО у світлі імперативних норм Закону України «Про освіту».
Відповідно до статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Захист порушених прав повинен бути ефективним, тобто таким, що реально відновлює становище особи, яке існувало до порушення. 
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
З огляду на необхідність ефективного та повного захисту прав Позивача, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Належним, ефективним та співмірним способом захисту у цій справі є визнання протиправною бездіяльності Відповідача щодо нездійснення коригування даних, а також зобов`язання Міністерства освіти і науки України вжити відповідних заходів (як організаційних, так і технічних) для відображення в ЄДЕБО об`єктивного факту непорушення Позивачем послідовності здобуття освіти.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
Позивач сплатив судовий збір у сумі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи. Вказана сума підлягає стягненню на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.
Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства освіти і науки України стосовно невжиття заходів щодо забезпечення внесення до Єдиної державної електронної бази з питань освіти (ЄДЕБО) достовірної інформації про те, що поточне здобуття освіти ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не порушує послідовності здобуття освіти.
3. Зобов`язати Міністерство освіти і науки України (код ЄДРПОУ 38621185, просп. Берестейський, 10, м. Київ, 01135) вжити заходів щодо забезпечення відображення в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (ЄДЕБО) інформації про те, що поточне здобуття освіти ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», шляхом формування у відповідній графі Довідки про здобувача освіти відмітки «Так, не порушує».
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України (код ЄДРПОУ 38621185, просп. Берестейський, 10, м. Київ, 01135) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення складений 25.02.2026.

Суддя  Коморний О.І.