ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
23.03.2026	Справа № 910/13069/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" 
(04128, місто Київ, вул. Академіка Туполєва, будинок 16, оф. 17;
код ЄДРПОУ 23390015)
До Акціонерного товариства "Київгаз" 
(01103, місто Київ, вул. Михайла Бойчука, будинок 4Б;
код ЄДРПОУ 03346331)
Про визнання протиправним та скасування рішення та вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" звернулась звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Київгаз" в якій просить суд:
- Визнати протиправним та скасувати рішення №2/24-7/0120 від 24.07.2025 року засідання постійно діючої комісії Оператора ГРМ (Акціонерне товариство "Київгаз") з розгляду Актів про порушення.
- Скасувати необлікований (донарахований) ТОВ "Теплоенергокомплект" об`єм природного газу на підставі підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, з 07:00 06.05.2025 по 07:00 29.05.2025, який (об`єм (обсяг) газу) склав 6 348,00 куб.м. на загальну суму 136 914,71 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 відкрито провадження у справі №910/13069/25; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.
Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.11.2025 була направлена та доставлено відповідачу в його Електронний кабінет, що підтверджується Довідкою про доставлення процесуального документа до електронного кабінету 10.11.2025.
Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/13069/25, однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.
У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.
Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.
Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.
При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).
Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
31 грудня 2016 року між ПАТ «Київгаз» та ТОВ «Теплоенергокомплект» було укладено договір №251604 розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими) (далі - Договір). 
У пункті 1.1. Договору зазначено, що він відповідає Типовому договору розподілу природного газу, затвердженому Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498. 
У квітні 2019 року змінилася назва сторони Договору, відповідача з ПАТ «Київгаз» на АТ «Київгаз». 
ТОВ «Теплоенергокомплект», листом від 29 травня 2025 року № 273 П-05 звернулося до АТ «Київгаз» з проханням направити фахівця АТ «Київгаз» на адресу Позивача для заміни встановленого газового лічильника заводський №053125 у зв`язку із закінченням строку повірки (строк повірки до 05.05.2025) на аналогічний лічильник заводський №085202 (строк повірки до 15.05.2027). 
Прибувши 03.06.2025 за адресою Позивача, працівники Відповідача замість заміни лічильника, склали Акт про порушення №0120 від 03.06.2025 року Кодексу газорозподільчих систем: пп. 4 п. 2 гл. 2 розділу ХІ (порушення строку періодичної повірки лічильника газу GMS G 10 зав. №053125), а також припинили газопостачання. 
Пунктом 8 Акту №0120 передбачено, що комісія Оператора ГРМ з розгляду цього Акта буде проводити засідання 24.07.2025 року о 10:05 за адресою: м. Київ, провулок Руслана Лужевського, 18.
24.07.2025 представник ТОВ «Теплоенергокомплект» прибув до комісії Оператора ГРМ для участі у її засіданні з розгляду Акта про порушення №0120 від 03.06.2025 року, при цьому ТОВ «Теплоенергокомплект» підготувало власні заперечення на Акт про порушення №0120, які були викладені у письмових поясненнях №374П - 07 від 23.07.2025 разом з додатками, та планувало надати їх комісії Оператора ГРМ в засіданні для спільного розгляду з іншими матеріалами справи. 
Водночас, як стверджує Позивач, під час проведення засідання комісії Оператора ГРМ, представнику ТОВ «Теплоенергокомплект» - Пятову С.В. без пояснення причини було відмовлено в прийнятті письмових пояснень №374П - 07 від 23.07.2025, з огляду на що, дані письмові пояснення не були врахованими при винесенні комісією оскаржуваного рішення. 
Позивач також зазначає, що не зважаючи на безпідставну відмову комісії Оператора ГРМ у прийнятті пояснень №374П - 07, в той же день дані пояснення були подані представником споживача (позивач) до скриньки АТ «Київгаз» за адресою: вулиця Михайла Бойчука, будинок, 4Б, місто Київ, та відповідно до інформації повідомленої телефоном працівниками канцелярії АТ «Київгаз», зареєстровані під вхідним №4354 від 24.07.2025 року. 
Сутність пояснень №374П - 07, серед іншого, зводилась до того, що споживання газу було припинено товариством з 31 березня 2025 року з огляду на суттєве потепління та відсутньої необхідності в опаленні офісного приміщення товариства. Зазначена інформація підтверджувалася доданими до пояснень актами приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою за договором №251604 з Додатками «Розшифровка до акту споживання» за квітень та травень 2025 року, в яких АТ «Київгаз», згідно з показниками Електронного Блоку телеметрії БТМ-КГ №002437, відобразив відсутність витрати газу у квітні та травні 2025р. стосовно вузла обліку газу Позивача. 
Крім того звернення до Відповідача саме 29.05.2025 для заміни встановленого газового лічильника №053125 було обумовлено саме тим, що переданий АТ «Київгаз» у квітні на повірку замінний лічильник заводський №085202 було повернуто Позивачу лише 29.05.2025. Таким чином, хоч строк періодичної повірки лічильника газу GMS G 10 (№053125) сплинув 06.05.2025 року, проте Позивач припинив споживання природного газу раніше, а саме 31.03.2025 року, а облік споживання природного газу Товариством у січні-березні 2025 року здійснювався із застосуванням повіреного газового лічильника впродовж усього періоду такого споживання з електронною щодобовою передачею даних до АТ «Київгаз». За цієї підстави, керуючись п. 11 гл. 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільчих систем, Позивач просив комісію Оператора ГРМ прийняти рішення про скасування Акту про порушення №0120 від 03.06.2025 року.
Рішенням №2/24-7/0120 від 24.07.2025 постійно діючої комісії Оператора ГРМ з розгляду актів про порушення, Акт про порушення №0120 від 03.06.2025 задоволено в повному обсязі. 
Як вказує Позивач, вказане рішення комісії Оператора ГРМ, представнику товариства надано не було, отже з яких підстав (мотивів) виходила комісія Оператора ГРМ приймаючи оскаржуване рішення Позивачу невідомо. 
На переконання Позивача, відмова комісії Оператора ГРМ від прийняття письмових пояснень №374П - 07, а також ігнорування усних пояснень представника Пятова С.В., не може вважатися об`єктивним та неупередженим розглядом даною комісією Акту про порушення №0120 від 03.06.2025. Більше того такі дії комісії Оператора ГРМ мають розцінюватися як протиправні, здійснені всупереч положенням п. 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільчих систем.
АТ «Київгаз» направив листом №3936/28 від 11.08.2025 року Позивачу рахунок на оплату № 2/24-7/0120 від 24.07.2025, акт про порушення № 0120 від 03.06.2025 та акт-розрахунок № 2/24-7/0120 від 24.07.2025 необлікованого об`єму та обсягу природнього газу і його вартості, при цьому саме рішення №2/24-7/0120 від 24.07.2025 на підставі якого було здійснено розрахунок не надав. 
Відповідно до зазначеного вище акту-розрахунку №2/24-7/0120 Позивачу було розраховано необлікований (донарахований) об`єм природного газу згідно з пп. 1 п. 4 гл. 4 р. ХІ, з 07:00 06.05.2025 по 07:00 29.05.2025, об`єм (обсяг) газу склав 6 348,00 куб.м. на загальну суму 136 914,71 грн.
Таким чином, обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач стверджує, що за відсутності самого факту споживання газу, що підтверджується самим Відповідачем у Розшифровках до акту споживання за квітень та травень 2025 року (показники лічильника газу GMS G 10 (№ 053125) на початок періоду квітень - 14090 м. куб. на кінець періоду травень - 14090 м. куб.), зміна способу розрахунку за спожитий природний газ у зв`язку з пропущенням споживачем терміну повірки прибору обліку суперечить приписам пп. 1 п. 4 гл. 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем на підставі якої Відповідач здійснив вказаних розрахунок.
Згідно із частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 8.1. Типового договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України.
Згідно з частиною 1 статті 40 Закону України "Про ринок природного газу", розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.
Відповідно до частин першої та другої статті 41 Закону України "Про ринок природного газу" Регулятор затверджує кодекс газорозподільних систем за результатами консультацій із суб`єктами ринку природного газу. Оператор газорозподільної системи розміщує кодекс газорозподільних систем на своєму вебсайті.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494 "Про затвердження кодексу газорозподільних систем" затверджено Кодекс газорозподільних систем (Кодекс ГРМ).
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 глави 1 Розділу І Кодексу ГРМ, цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 18 Закону України "Про ринок природного газу" приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання.
Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.
Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу.
Згідно з п.3 Глави 1 Розділу IX Кодексу ГРМ фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 та п.5 ч. 2 ст. 59 Закону України "Про ринок природного газу", суб`єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку природного газу є, зокрема, використання приладів обліку природного газу, не повірених або не атестованих в установленому порядку.
Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу XI Кодексу ГРМ норми цього розділу щодо перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування природного газу споживачу, у тому числі побутовому споживачу, який уклав з Оператором ГРМ договір розподілу природного газу, а також несанкціонованому споживачу, який знаходиться на території ліцензованій діяльності Оператора ГРМ, застосовуються за наявності акта про порушення, складеного Оператором ГРМ відповідно до вимог цієї частини. Випадки, які потребують перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу споживачу, що має договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, без наявності акта про порушення, визначені в розділах ІХ-Х цього Кодексу.
Згідно з пунктом 2 глави 2 розділу XI Кодексу ГРМ до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належать: 1) відмова в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого представник Оператора ГРМ не здійснив контрольне зняття показань лічильника газу (ЗВТ) за їх наявності на об`єкті споживача; 2) відмова в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого представник Оператора ГРМ не здійснив демонтаж лічильника газу (ЗВТ), що призвело до порушення строку проведення періодичної повірки лічильника газу (ЗВТ) та/або його ремонту, а також його монтаж після проведення періодичної повірки; 3) використання газу побутовим споживачем (за відсутності лічильника) у випадках, коли споживачем протягом місяця з дати настання відповідних змін не було письмово повідомлено Оператора ГРМ про зміни, що стосуються видів споживання газу; 4) пропущення строку періодичної повірки ЗВТ з вини споживача, що не є побутовим.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Суб`єкти господарювання зобов`язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку.
Відповідно до пункту 5.9. Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затверджені Наказом Мінпаливенерго України від 27.12.2005 №618, власник комерційного вузла обліку газу відповідає за технічний стан комерційного вузла обліку газу та порушення правил його експлуатації, а також за використання ЗВТ з вичерпаним терміном повірки.
Відповідно до положення глави 6 розділу X Кодексу газорозподільних систем, власник комерційного ВОГ або суб`єкт господарювання, що здійснює його експлуатацію на підставі відповідного договору з власником, забезпечує належний технічний стан комерційного ВОГ та його складових (зокрема ЗВТ), а також проведення періодичної повірки ЗВТ (крім населення) в порядку, визначеному главою 7 цього розділу, та відповідає за дотримання правил експлуатації комерційного вузла обліку та його складових (ЗВТ). Технічне обслуговування елементів комерційного ВОГ, зокрема повірки та ремонту ЗВТ, проводить власник цього комерційного ВОГ або суб`єкти господарювання, що здійснюють його експлуатацію на підставі відповідного договору з власником, згідно з експлуатаційними документами в спеціалізованих сервісних центрах. Засоби вимірювальної техніки, які є складовими комерційного ВОГ, підлягають періодичній повірці відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням вимог глав 7 та 8 цього розділу.
Відповідно до пункту 7.4. Типового договору, до умов якого позивач приєднався згідно із заявою-приєднанням, споживач зобов`язується дотримуватись інших вимог цього Договору та Кодексу газорозподільних систем.
Отже, позивач, як власник комерційного вузла обліку газу, відповідає за його технічний стан та зобов`язаний своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку.
ТОВ «Теплоенергокомплект», листом від 29 травня 2025 року № 273 П-05 звернулося до АТ «Київгаз» з проханням направити фахівця АТ «Київгаз» на адресу Позивача для заміни встановленого газового лічильника заводський №053125 у зв`язку із закінченням строку повірки (строк повірки до 05.05.2025) на аналогічний лічильник заводський №085202 (строк повірки до 15.05.2027). 
Працівниками АТ «Київгаз» складено Акт про порушення №0120 від 03.06.2025 року Кодексу газорозподільчих систем: пп. 4 п. 2 гл. 2 розділу ХІ (порушення строку періодичної повірки лічильника газу GMS G 10 зав. №053125).
Відповідно до пункту X глави 7 розділу X Кодексу ГРМ для належної організації періодичної повірки власних ЗВТ, що входять до складу комерційного ВОГ, споживач повинен:
1) завчасно (до дати прострочення періодичної повірки) направити Оператору ГРМ письмове повідомлення про дату та час демонтажу ЗВТ на повірку (або його повірку на місці установки) та необхідність забезпечення представником Оператора ГРМ розпломбування ЗВТ. Звернення має бути направлене не пізніше десяти робочих днів до запланованої дати;
2) забезпечити на дату демонтажу ЗВТ на повірку (або його повірку на місці встановлення) доступ представникам Оператора ГРМ до ЗВТ для його розпломбування та складання відповідного акта розпломбування;
3) у разі якщо повірка ЗВТ буде здійснюватися не на місці його встановлення, забезпечити за власний рахунок демонтаж/монтаж ЗВТ, його транспортування та державну повірку. Про дату і час встановлення повіреного ЗВТ споживач завчасно має письмово повідомити Оператора ГРМ та забезпечити присутність представника Оператора ГРМ під час монтажу повіреного ЗВТ.
Якщо ЗВТ споживача встановлений на території (у приміщенні) Оператора ГРМ, споживач у своєму письмовому повідомленні повинен зазначити про необхідність забезпечення доступу представникам споживача до ЗВТ для проведення відповідних дій (демонтажу, вивезення з території, монтажу тощо). У такому разі Оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити представникам споживача (разом з їх засобами і матеріалами) відповідний доступ до ЗВТ.
За відсутності дублюючого ЗВТ та невстановлення споживачем на місце демонтованого ЗВТ аналогічного ЗВТ (погодженого з Оператором ГРМ для комерційних розрахунків) або якщо одразу після знятого на повірку ЗВТ сторонами не здійснені заходи з припинення газопостачання, яке обліковувалося через демонтований ЗВТ (що має підтверджуватися відповідним актом між Оператором ГРМ і споживачем), обсяг спожитого природного газу через комерційний ВОГ, елементом якого є демонтований ЗВТ, розраховується за середньодобовими (для неповної доби за середньогодинними) значеннями за попередні три аналогічних періоди споживання природного газу з урахуванням періоду відсутності ЗВТ.
З матеріалів справи судом встановлено, що Позивач звернувся із заявою про проведення повірки засобами електронного зв`язку на адресу АТ "Київгаз" 29.05.2025.
Таким чином, судом встановлено, що позивачем пропущено строк повірки лічильника газу GMS G 10 зав. №053125, дата чергової повірки - до 05.05.2025. 
Пунктами 1 та 8 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 20 до цього Кодексу. Акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.
Так, представники Оператора ГРМ виявили у позивача порушення: пропущення строку періодичної повірки лічильника газу GMS-G10 зав.№053125, про що зазначено в акті контрольного огляду вузла обліку від 03.06.2025.
За виявленими обставинами 03.06.2025 представниками Оператора ГРМ за участю представника споживача був складений акт про порушення №0120 за фактом пропущення з вини споживача строку періодичної (чергової) повірки лічильника газу GMS-G10 зав.№053125, що є порушенням підпункту 2 пункту 2 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ.
Згідно з п. 11 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення.
Рішенням комісії №2/24-7/0120 від 24.07.2025 акт про порушення №0120 від 03.06.2025 був задоволений повністю.
На підставі рішення комісії №2/24-7/0120 від 24.07.2025 та відповідно підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ, Оператором ГРМ був складений 24.07.2025 акт-розрахунок №2/24-7/0120 необлікованого об`єму та обсягу природного газу і його вартості за розрахунковий період з 07:00 год. 06.05.2025 по 07:00 год. 29.05.2025, який склав 6 348,00 м3 на загальну суму 136 914,71 грн. (з ПДВ). В акті-розрахунку ціна природного газу склала 114 095,59 грн. (без ПДВ), відповідно до приписів абзацу третього підпункту 1 пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ.
На підставі затвердженого акту-розрахунку №2/24-7/0120 від 24.07.2025 споживачу був виставлений рахунок на оплату №2/24-7/0120 від 24.07.2025 на загальну суму 136 914,71 грн. (з ПДВ), який споживач мав оплатити в десятиденний термін від дати отримання.
Наведене свідчить про те, що відповідач здійснив донарахування позивачу об`ємів та обсягів газу за відсутності самого факту споживання газу, що підтверджується самим відповідачем у Розшифровках до акту споживання за квітень та травень 2025 року (показники лічильника газу GMS G 10 (№ 053125) на початок періоду квітень - 14090 м. куб. на кінець періоду травень - 14090 м. куб.). 
На підставі підпункту 1 пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем при складанні акта-розрахунку враховується таке: розрахований відповідно до вимог цього розділу необлікований (донарахований) об`єм природного газу, що припадає на період до 01 числа місяця, у якому прийнято рішення комісії щодо задоволення акта про порушення (тобто до закритого балансового періоду), не потребує коригування (включення до) закритих періодів, а його вартість у повному обсязі має бути оплачена споживачем (несанкціонованим споживачем) оператору ГРМ. При цьому вартість природного газу визначається оператором ГРМ: для споживачів, що не є побутовими - середньоарифметичне значення маржинальної ціни придбання, визначеної оператором ГТС відповідно до положень глави 6 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи, протягом періоду необлікованого природного газу.
Відповідно до глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, для визначення вартості необлікованого обсягу газу має застосовуватися виключно середньоарифметичне значення маржинальної ціни придбання Оператора ГТС за відповідний період.
Тобто, відповідно до положень Кодексу ГТС, вартість необлікованого обсягу природного газу повинна базуватися на об`єктивному ринковому показнику, а саме на середньоарифметичному значенні маржинальної ціни придбання, визначеної Оператором за відповідний період.
У свою чергу, відповідно до позиції позивача, обсяг газу, який донараховано АТ "Київгаз" (6 348,00 м. куб), фізично не міг бути спожитий позивачем. 
Суд враховує висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 2 грудня 2020 року у справі №906/962/18, про те, що за умови відсутності пошкодження лічильника, пропущення строку періодичної повірки лічильника газу з вини споживача або несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та за наявності справного обчислювача (коректора) об`єму газу, який не містить зареєстрованих та зафіксованих у звітах повідомлень про роботу лічильника газу в позаштатному режимі, несправність лічильника внаслідок його невідповідності нормативним документам у сфері метрології, встановлена за результатами позачергової або експертної повірки, не є підставою для здійснення перерахунку споживачу об`єму розподіленого (спожитого) природного газу відповідно до пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРС.
Аналогічний висновок вкладений у постанові Верховного Суду від 7 червня 2022 року у справі № 904/411/21.
У постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі № 906/962/18 також вказано, що висновок про те, що відповідно до норм Кодексу ГРС передбачено донарахування за самим лише фактом непридатності приладу обліку, і воно не ставиться у залежність від наявності або відсутності вини споживача або несанкціонованого втручання споживача в роботу ЗВТ є необґрунтованими, оскільки для здійснення перерахунку споживачу об`єму розподіленого (спожитого) природного газу відповідно до пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРС (у тому числі пропущення строку періодичної повірки лічильника газу або звужуючого пристрою з вини споживача) необхідне дотримання певних обов`язкових умов (сукупність), зокрема щодо несправності обчислювача (коректора) об`єму газу, про що є зареєстровані та зафіксовані у звітах повідомлення про роботу лічильника газу в позаштатному режимі, а в даному випадку ці умови не виконуються.
Тобто з огляду на висновки об`єднаної палати Верховного Суду саме лише пропущення споживачем строку періодичної повірки засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) не є безумовною підставою для перерахунку об`єму спожитого природного газу за граничними нормами (пункт 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРС). 
При цьому, за умови відсутності механічних пошкоджень лічильника, відсутності ознак несанкціонованого втручання в його роботу та, що є ключовим, за наявності справного коректора (обчислювача) об`єму газу, який не фіксував роботу системи в позаштатному режимі, фактичні дані такого обчислювача є достовірними. 
Отже, суд враховує, що формальна невідповідність ЗВТ нормативним документам у сфері метрології через пропуск строку повірки не нівелює фактів реального обліку газу та не є підставою Оператору ГРМ ігнорувати показники справного коректора заради застосування граничних об`ємів.
Матеріали справи не містять доказів несправності обчислювача (коректора) об`єму газу.
Згідно із частинами 1, 2 статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має також бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.6).
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.6) від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 (пункт 29)).
Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача (постанова Верховного Суду від 03.08.2023 у справі № 916/3610/21).
Відповідно до пункту 12 глави 5 розділу Кодексу ГРМ вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку Оператора ГРМ, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням разом із супровідним листом, що оформлюється у довільній формі.
Якщо об`єм та/або вартість необлікованого (донарахованого) природного газу буде оскаржуватися споживачем (несанкціонованим споживачем) у судовому порядку, тоді до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою.
Таким чином, наведена норма дає споживачу право оскаржити об`єм та/або вартість необлікованого (донарахованого) природного газу у судовому порядку, що дає підстави дійти висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту є правильним, належним та ефективним, та спрямований на відновлення його становища, яке існувало до порушення його прав та законних інтересів.
Скасування здійсненого нарахування є правильним, належним та ефективним способом захисту. Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 922/4735/16.
Судом встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено постійно діючою Комісією відповідача з розгляду актів про порушення у складі голови, його заступника, трьох членів та секретаря та представника споживача.
Як встановлено судом, 03.06.2025 представниками Акціонерного товариства "Київгаз" складено акт про порушення №0120 на об`єкті товариства щодо порушення строку періодичної перевірки ЗВТ з вини споживача (пп. 4 п. 2 гл. 2 р. ХІ Кодексу ГРМ).
Рішенням №2/24-7/0120 від 24.07.2025 засідання постійно діючої комісії з розгляду актів про порушення задоволено в повному обсязі акт №0120 від 03.06.2025.
У листі НКРЕКП датованим 29.01.2025, тобто після прийняття рішення (16.01.2025), зазначено, що у разі відсутності представника Регулятора створена комісія з експертизи засобів вимірювальної техніки та пломб, а також, комісія з розгляду актів про порушення є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства. 
У постанові від 31 травня 2022 року у cправа №914/954/21 Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 9 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем (у наведеній редакції) до складу комісії з розгляду актів про порушення має входити не менше трьох представників Оператора ГРМ зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів (абзац перший). Крім того, Оператор ГРМ офіційним листом має запросити для участі на постійній основі у складі комісії по одному уповноваженому представнику метрологічної організації та територіального органу Регулятора (абзац другий). У разі відмови метрологічної організації або територіального органу Регулятора в делегуванні свого представника для участі на постійній основі у складі комісії комісія створюється без участі такого представника (абзац третій). Остаточний склад комісії з розгляду актів про порушення затверджується наказом Оператора ГРМ (абзац четвертий). За вимогою однієї зі сторін на засідання комісії в окремому випадку можуть бути додатково залучені інші представники, зокрема від виробника ЗВТ чи виробника пломби, повноваження яких підтверджуються в установленому законодавством порядку (абзац п`ятий).
Абзац перший пункту 9 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем визначає мінімально допустиму кількість представників Оператора ГРМ зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів, які (вказані представники) входять до складу комісії з розгляду актів про порушення. 
Тобто вказана норма Кодексу визначає як мінімальний кількісний склад членів комісії для розгляду акта про порушення, так і її суб`єктний склад (інженерно - технічний персонал та юристи) без конкретизації їх співвідношення, проте із вказівкою на необхідність наявності у складі комісії при розгляді акта про порушення кожного з них.
При цьому формування постійного складу комісії з більшої кількості її членів (більше ніж 3 члени) законом не заборонено, проте зазначене не повинно впливати на дотримання вимоги про суб`єктний склад такої комісії [обов`язкової наявності серед членів комісії при розгляді акта про порушення як представника (ів) інженерно-технічного персоналу, так і юриста (ів)].
Водночас зазначена норма закону не містить заборон та обмежень на участь у засіданні комісії залученого Оператором ГРМ фахівця у галузі права.
При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з вимогами пункту 8 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що кваліфікаційні характеристики особи - члена комісії з розгляду актів про порушення (юриста) мають забезпечувати можливість відповідної оцінки та визначення правомірності актів про порушення, як конкретного виду юридичної роботи, що має виконуватись.
Близькі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 914/954/21.
Так, відповідно до пункту 8 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ Акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.
Пунктом 9 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ встановлено, що до складу комісії з розгляду актів про порушення має входити не менше трьох представників Оператора ГРМ зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів. Крім того, Оператор ГРМ офіційним листом має запросити для участі на постійній основі у складі комісії по одному уповноваженому представнику метрологічної організації та територіального органу Регулятора. У разі відмови метрологічної організації або територіального органу Регулятора в делегуванні свого представника для участі на постійній основі у складі комісії комісія створюється без участі такого представника. Остаточний склад комісії з розгляду актів про порушення затверджується наказом Оператора ГРМ. За вимогою однієї зі сторін на засідання комісії в окремому випадку можуть бути додатково залучені інші представники, зокрема від виробника ЗВТ чи виробника пломби, повноваження яких підтверджуються в установленому законодавством порядку.
Суд позбавлений можливості перевірити повноважність складу постійно діючої Комісії з розгляду актів про порушення Акціонерного товариства "Київгаз", що ухвалила рішення №2/24-7/0120 від 24.07.2025, оскільки в матеріалах справи міститься лише витяг, який підписав секретар комісії Р.П. Веселовський. 
Також із доданого до матеріалів справи витягу, суд позбавлений можливості встановити, які саме члени комісії були присутні на засіданні та ким саме підписано вказаний акт. Також суд позбавлений можливості встановити чи входили члени комісії, які розглядали акт про порушення від 03.06.2025 №0120 та приймали оскаржуване рішення до складу інженерно-технічного персоналу та юристів, що саме входило до їх трудових обов`язків у Акціонерному товаристві "Київгаз" та чи були покладені на них Оператором ГРМ відповідні завдання та обов`язки у межах займаних посад або на умовах сумісництва/суміщення, цивільно-правового чи трудового договору у зв`язку з виконанням роботи у складі комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу ГРС тощо.
Таким чином, суд позбавлений можливості встановити, чи відповідав склад комісії з розгляду актів про порушення вимогам пункту 9 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ.
Крім того, рішення засідання постійно діючої комісії Акціонерного товариства "Київгаз" з розгляду актів про порушення №2/24-7/0120 від 24.07.2025, всупереч пункту 9 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, прийнято без участі представника Регулятора (НКРЕКП) та представника метрологічної організації. 
Підсумовуючи викладене в сукупності, враховуючи необґрунтованість та безпідставність оскаржуваного рішення засідання постійно діючої комісії Акціонерного товариства "Київгаз" з розгляду актів про порушення №2/24-7/0120 від 24.07.2025 про задоволення Акта про порушення від 03.06.2025 №0120 та донарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомлект" об`єму газу в обсязі 6 348,00 м3 на загальну суму 136 914,71 грн. і встановлених судом процедурних порушень під час його прийняття, суд вбачає наявність правових підстав для задоволення позову.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Як передбачено ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зазначений вище підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив із того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").
Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.
Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.
Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.
Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню повністю. 
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення №2/24-7/0120 від 24.07.2025 року засідання постійно діючої комісії Оператора ГРМ (Акціонерного товариства «Київгаз») з розгляду Акту про порушення від 03.06.2025 №0120.
3. Скасувати необлікований (донарахований) ТОВ «Теплоенергокомплект» об`єм природного газу на підставі підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, з 07:00 06.05.2025 по 07:00 29.05.2025, який склав 6 348,00 куб.м. на загальну суму 136 914,71 грн.
4. Стягнути з Акціонерного товариства "Київгаз" (вул. М. Бойчука, 4-Б, м. Київ, 01103, код ЄДРПОУ 03346331) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" (04128, місто Київ, вул. Академіка Туполєва, будинок 16, оф. 17; код ЄДРПОУ 23390015) 4 844,80 грн. витрат по сплаті судового збору.
5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов