ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/9237/25 Суддя першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
суддя-доповідач Говорун О.В.
судді: Оксененко О.М., Чуприна О.В.

Позивач - Головне управління ДПС у Чернігівській області.
Відповідач - ОСОБА_1 .

Особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 . 
Оскаржуване судове рішення - рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.12.2025.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

ВСТАНОВИЛА:

Головне управління ДПС у Чернігівській області звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 172173,18 грн. 
Рішенням суду першої інстанції від 30.12.2025 позов задоволено.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом. При цьому, підстави та суми нарахованих позивачу податкових зобов`язань, а також розмір податкового боргу підтверджується інтегрованою карткою платника, що є належними та допустимими доказами та свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Водночас, суд першої інстанції зазначив, доводи щодо не списання податкового боргу як безнадійного знаходиться за межами спірних правовідносин та може не бути предметом дослідження у даній справі.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та неповно з`ясовано обставини справи.
Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано того, що обов`язок сплати пені пов`язаний з обов`язком погашення податкового боргу. При цьому, оскільки сам борг набуває статусу безнадійного, нарахування пені на безнадійний борг не здійснюється. Апелянт звертає увагу, що так як в межах спірних відносин податковий борг виник і сплата податку на доходи фізичних осіб здійснена поза межами 1095 днів, а сам борг набув статусу безнадійного, то нарахування пені податковим органом на безнадійний борг не повинно здійснюватися, що свідчить про протиправність дій контролюючого органу та є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.
Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та вказує, що у разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати податковий обов`язок не є виконаним. При цьому, нарахована пеня на податковий борг позивача в розмірі 91073,05 грн (що є предметом позову у даній справі), охоплений рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.04.2013 у справі № 2а/2570/1932/2012, а томутакий борг не може бути визнаний безнадійним в порядку ст. 101 ПК України. Також позивач зазначив, що положеннями п. 102.4. ст. 102 ПК України встановлено, що у випадках, якщо платіж стягується за рішенням суду, то строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено продовжити розгляд апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів зазначає наступне.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач у період з 15.08.2006 по 30.12.2016 була зареєстрована, як фізична особа - підприємець, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з ЄДР (а.с 7).
Відповідно до даних інтегрованої картки платника податку (далі також - ІКП) з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, (код класифікації доходів 11010500), за відповідачем обліковувалося податкове зобов`язання у сумі 91830,66 грн, яке було сплачено відповідачем в повному обсязі 21.02.2025.
За несвоєчасну сплату податкового зобов`язання відповідачу податковим органом нарахована пеня в розмірі 172173,20 грн (а.с. 19). Податкова вимога форми «Ф» від 26.03.2025 № 0000558-1303-2501 була направлена контролюючим органом на адресу відповідача та вручена їй особисто 03.04.2025. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пп. 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, до обов`язків платника податків входить сплата належних сум податків і зборів у встановлені законами терміни.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п.п. 14.1.162 п. 14.1. ст. 14 ПК України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п.п. 14.1.39. п. 14.1. ст. 14 ПК України).
Згідно з п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
У відповідності до пп. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до підпунктів 129.1.1 та 129.3.1 статті 129 ПК України, пеня нараховується, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, по день зарахування сплачених коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до положень пункту 129.3 статті 129 ПК України, нарахування пені закінчується, зокрема у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на відповідний рахунок платника податків та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України).
Нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків (пункт 131.1 статті 131 ПК України).
Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 вказаного Кодексу визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ГУ ДПС у Чернігівській області було сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 26.03.2025 № 0000558-1303-2501, яка була надіслана відповідачу на його податкову адресу та вручена їй особисто 03.04.2025, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.19).
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем вказаної податкової вимоги форми «Ф» від 26.03.2025 № 0000558-1303-2501, чим підтверджується її правомірність.
Колегія суддів зазначає, що податковий борг, що стягується у межах даної справи, є узгодженим відповідно до вимог пункту 56.18 статті 56 ПК України.
Так, приписами пункту 56.18 статті 56 ПК України встановлено, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.
Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) визначеного грошового зобов`язання (що включає і нараховану пеню), чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20 та інших.
Як вже було встановлено судом першої інстанції та вбачається з наявних в Єдиному державному реєстрі відомостей, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.05.2012 по справі № 2а/2570/4435/2011 про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Чернігові від 26.05.2011 № 0001321720 та № 0001331720, ФОП ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 повернуто апелянту. Станом на момент розгляду вимог про стягнення, постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.05.2012 по справі № 2а/2570/4435/2011 не була оскаржена. Рішення суду у справі № 2а/2570/4435/2011 набрало законної сили і має преюдиціальне значення.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.04.2013 у справі № 2а/2570/1932/2012, задоволено позов Державної податкової інспекції у м. Чернігові до ОСОБА_1 щодо стягнення податкового боргу, зокрема, у розмірі 91 073,05 грн. (дев`яносто одна тисяча сімдесят три гривні 05 коп.) по податку на доходи фізичних осіб.
Вищевказане свідчить про наявність факту узгодженості податкових зобов`язань ОСОБА_1. та визнання їх правомірними у судовому порядку.
Також належним чином підтверджено факт несплати узгоджених грошових зобов`язань та як наслідок вручення відповідачу податкової вимоги форми «Ф» від 26.03.2025 № 0000558-1303-2501.
При цьому, колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідач була обізнана про наявність в неї податкового боргу, який охоплений судовим рішенням, та виконала свій обов`язок з його сплати 21.02.2025, що також підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками пені, із зазначенням останнього дня нарахування такої пені, а саме: 21.02.2025.
Колегія суддів зазначає, що невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 821/1258/17.
Вищенаведене також дає підстави колегії суддів прийти і до висновку про те, що податковий борг в розмірі 91073,05 грн, на який нарахована пеня в сумі 172173,18 грн, що є предметом даного спору, внаслідок невиконання відповідачем узгодженого податкового зобов`язання, не може бути визнаним безнадійним в порядку ст. 101 ПК України.
Щодо застосування у спірних правовідносинах строків давності, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Абзацом 2 частини 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, відповідно до пункту 102.4. статті 102 ПК України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Так, Верховний Суд аналізуючи наведені вище норми права у постанові від 25.02.2020 у справі № 1340/5767/18, виклав наступну правову позицію: положеннями пунктів 95.1-95.3 статті 95 і пункту 102.4 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, а також строку - 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Строк у 1095 днів є присічним для контролюючого органу, протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом, проте норми пункту 102.4 статті 102 ПК України не є такими, що обмежують суд у праві ухвалювати судове рішення про стягнення податкового боргу після закінчення 1095-денного строку, з вимогою про стягнення якого контролюючий орган звернувся вчасно.
Вказані висновки підтримано у подальшому Верховним Судом, зокрема, й у постановах від 12.10.2021 у справі № 819/1399/17, від 18.05.2022 у справі № 640/26239/20.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі стягнення податкового боргу за рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, строк такого стягнення може встановлюватись тільки до повного погашення заборгованості або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених підпунктами 101.2.1, 101.2.2 101.2.4 , 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 ПК України.
Отже, вказані висновки свідчать необґрунтованість та безпідставність доводів апелянта з даного приводу.
Доводи та заперечення апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 316 КАС України).
Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, а судове рішення ухвалене з додержанням норма матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 322 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Говорун

Судді О.М. Оксененко

О.В. Чуприна