Справа № 167/1388/25
Номер провадження 2/167/148/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

18 лютого 2026 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді     Требика В.Б.,
з участю:
секретаря судового засідання   Герасимчук М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи
Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі – ТОВ «Українські фінансові операції») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 25000 грн.
Позов обґрунтовується тим, що 3 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі – ТОВ «Лінеура Україна»)
та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4352574, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 2500 грн. і зобов`язалася повернути його, а також сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу кредит в обумовленому в договорі розмірі. У порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання по погашенню кредиту не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 25000 грн., з яких: 2500 грн. – тіло кредиту, 14625 грн. – відсотки, нараховані
ТОВ «Лінеура Україна», 7875 грн. – відсотки, нараховані ТОВ «Українські фінансові операції». 23 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 23/09/2024, згідно з яким право вимоги за договором № 4352574 перейшло до позивача. Крім того, ТОВ «Українські фінансові операції» ставить перед судом питання про ухвалення рішення в порядку частин 10, 11 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК) щодо нарахування та стягнення з ОСОБА_1 в порядку примусового виконання рішення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (далі – ЦК), починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості.
Представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції», будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (про що свідчить довідка про доставку електронного документу), в судове засідання не з`явився. До суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Українські фінансові операції».
Відповідач ОСОБА_1 , якій неодноразово у встановленому порядку надсилався виклик до суду, в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомляла, відзиву на позов не подала. Місцеперебування відповідача суду невідоме і надійшли відомості щодо виклику ОСОБА_1 у порядку, визначеному ЦПК, за зареєстрованим місцем проживання (ч. 10 ст. 130 ЦПК).

Процесуальні дії у справі
16 грудня 2025 року відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 
8 січня 2026 року відкладено судовий розгляд у зв`язку із неявкою відповідача.
28 січня 2026 року відкладено судовий розгляд за клопотанням представника відповідача.
Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
3 лютого 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4352574 (далі – Договір), який відповідачем підписано електронним підписом – одноразовим ідентифікатором 60344. Відповідно до умов цього договору товариство зобов`язалося надати відповідачу кредит на суму 2500 грн. (п. 1.2 Договору) строком на 360 днів з періодичністю зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.3 Договору) на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0,01% за зниженою процентною ставкою (п. 1.4.2 Договору) та 2,50% за стандартною процентною ставкою за кожен день користування кредитом (п. 1.4.1 Договору) (арк. спр. 82-87).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає
25000 грн. за стандартною ставкою (п. 1.6.1 Договору) та 23132,50 грн. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки (п. 1.6.2 Договору).
ТОВ «Лінеура Україна» надало кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 (п. 2.1 Договору).
Перед укладенням договору ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, чим підтвердила ознайомлення з інформацією про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту, а також про наслідки в разі невиконання зобов`язань за договором (арк. спр. 78-80).
Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки доведено до відома ОСОБА_1 інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, кількість днів у розрахунковому періоді, проценти за користування кредитом (арк. спр. 87).
Реквізити договору містять інформацію про його підписання відповідачем електронним підписом (одноразовим ідентифікатором 60344) та достатні дані щодо особи ОСОБА_1 , зокрема номер паспорта, дату та орган його видачі, адресу проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків, електронну адресу, номер рахунка ( НОМЕР_2 ).
Згідно з копією листа ТОВ «Пейтек Україна» від 3 жовтня 2024 року № 20241003-961 3 лютого 2024 року о 10:20 на картку № НОМЕР_2 було перераховано кошти в сумі 2500 грн. (арк. спр. 97).
У листі АТ «Універсал Банк» від 8 січня 2026 року № БТ/Е-711 зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано картку № НОМЕР_3 і 3 лютого 2024 року на цю картку було зараховано грошові кошти у сумі 2500 грн. (арк. спр. 137).
Реквізити банківської карти № НОМЕР_3  у листі АТ «Універсал Банк» співпадають із банківськими реквізитами карти, вказаними у договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 3 лютого 2024 року № 4352574.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 3 лютого 2024 року № 4352574, наданого ТОВ «Лінеура Україна», заборгованість ОСОБА_1 станом на 23 вересня 2024 року складає 18375 грн. з яких: 2500 грн. – тіло кредиту, 14625 грн. – відсотки, 1250 грн. – штрафні санкції (арк. спр. 110-114).
Згідно з розрахунком заборгованості, поданим ТОВ «Українські фінансові операції», з 24 вересня 2024 року по 27 січня 2025 року товариством нараховано проценти за 126 календарних дні у розмірі 7875 грн. (арк. спр. 108-109).
ТОВ «Лінеура Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта (п. 5.1.3 Договору).
23 вересня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу № 23/09/2024, відповідно до умов якого
ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило ТОВ «Українські фінансові операції» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаних у реєстрі боржників (арк. спр. 32-39 на звороті). Про що також був складений акт прийому-передачі реєстру божників від 23 вересня 2024 року (арк. спр. 31).
Згідно платіжної інструкції від 25 вересня 2024 року № 42 ТОВ «Українські фінансові операції» сплатило на користь ТОВ «Лінеура Україна» кошти згідно договору факторингу від 23 вересня 2024 року № 23/09/2024 (арк. спр. 65).
Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу від 23 вересня 2024 року
№ 23/09/2024 від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4352574 на загальну суму 18375 грн. (арк. спр. 106-107).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права
Стосовно правонаступництва за зобов`язаннями.
Згідно з ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приписами ст. 1077 ЦК передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до
ТОВ «Українські фінансові операції» за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 3 лютого 2024 року № 4352574, який укладений
між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 .

Стосовно стягнення заборгованості за договором.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положенням ст. 610 ЦК передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Приписами ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Суд установив, що відповідач ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна»
3 лютого 2024 року уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту
№ 4352574 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).
Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кошти в сумі 2500 грн. строком на 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні
30 днів, а остання зобов`язалася повернути кошти та сплатити проценти за користування ними, розмір яких визначений договором.
3 лютого 2024 року кредитні кошти перераховані відповідачу.
Отже, факт отримання відповідачем коштів від ТОВ «Лінеура Україна» суд вважає доведеним.
У подальшому позивач ТОВ «Українські фінансові операції» набув права грошової вимоги до відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 3 лютого 2024 року № 4352574, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 .
У підписаному відповідачем договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 3 лютого 2024 року № 4352574 визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами та строк повернення коштів, а отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору. Такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК, створює презумпцію правомірності правочину і у зв`язку з цим, відповідно до ст. 629 ЦК, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, за приписами ст. 526 ЦК, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, оскільки не повернула товариству кредитні кошти та проценти за користування ними, внаслідок чого виникла заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту
від 3 лютого 2024 № 4352574 у розмірі 25000 грн., з яких: 2500 грн. – тіло кредиту,
22500 грн. – проценти.
Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.
Вказані обставини відповідач не спростувала, інших розрахунків чи доказів про належне виконання умов договору не надала.
Отже, суд вважає, що позов є обґрунтованим, позовні вимоги є доведеними, а тому із ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за договором від 3 лютого
2024 року № 4352574 у повному обсязі в межах заявлених позовних вимог.

Щодо застосування судом положень частин 10, 11 ст. 265 ЦПК.
Положеннями частин 10, 11 ст. 265 ЦПК передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Зазначеним приписам відповідають положення частин 11, 12 статті 26 Закону «Про виконавче провадження», якими передбачений порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року
у справі № 911/952/22 вказала, що положення частин 10, 11 ст. 265 ЦПК та частин 11, 12
ст. 26 Закону «Про виконавче провадження» закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення відсотків та пені за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків, пені за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами.
Застосування частин 10, 11 ст. 265 ЦПК полягає у продовженні нарахування відсотків (пені) поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків (пені).
Передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК три проценти річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) охоплюються положеннями 10, 11 ст. 265 ЦПК, водночас не передбачають можливість суду зазначити в рішенні про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних в порядку ст. 625 ЦК
ТОВ «Українські фінансові операції» у позові не заявлено.
Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Отже, підстави для застосування положень частин 10, 11 ст. 265 ЦПК відсутні.

Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 141 ЦПК із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Із копій договору про надання юридичних послуг від 1 серпня 2024 року
№ 01/08/2024-А (арк. спр. 40-41), заявки на виконання доручення від 21 квітня 2025 року № 4352574 (арк. спр. 90-91), детального опису робіт (наданих послуг) від 25 листопада 2025 року № 4352574 (арк. спр. 89), акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25 листопада 2025 року № 4352574 (арк. спр. 88), рахунка на оплату
від 25 листопада 2025 року № 4352574 (арк. спр. 95), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5972/10 від 24 березня 2017 року (арк. спр. 67), судом встановлено, що адвокатом Дідухом Є.О. надавалася правнича допомога
ТОВ «Українські фінансові операції» у цій справі. Така допомога полягала у: зустрічі адвоката та клієнта, наданні адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства (витрачений час 0,5 год., вартість
440 грн.), дослідженні наданих клієнтом документів та фактичних обставин справи (витрачений час 1 год., вартість 840 грн.), аналізі чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства (витрачений час 0,5 год., вартість 440 грн.), підготовці декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів клієнта, узгодженні обраної позиції з клієнтом (витрачений час 1 год., вартість 840 грн.), письмовій юридичній консультації, складанні письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної клієнтом позиції захисту прав та інтересів (витрачений час 1 год., вартість
840 грн.), проведенні адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, складенні, оформленні та направленні адвокатських запитів (витрачений час 1 год., вартість 840 грн.), складанні позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором від 3 лютого 2024 року
№ 4352574, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , до Рожищенського районного суду (витрачений час 2 год., вартість 1640 грн.), складенні та оформленні інших документів (крім процесуальних) – додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів (витрачений час 1 год., вартість 840 грн.), складанні та оформленні процесуальних документів, необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, тощо) (витрачений час 2 год., вартість 1640 грн.), представництві інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4352574 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , в тому числі участь у судових засіданнях (витрачений час 2 год., вартість 1640 грн.). Загальна вартість послуг складає 10000 грн.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд враховує, що ця справа є малозначною, в даній категорії справ узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, обсяг наданих доказів не є великим, участі в судовому засіданні представник позивача не брав. Отже, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони, враховуючи те, що позивачу правова допомога надавалась і рішення суду ухвалено на його користь, на думку суду витрати на професійну правничу допомогу саме в розмірі 4000 грн. є співмірними по відношенню до обставин, визначених у ч. 4
ст. 137 ЦПК.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 141, 259, 265, 280-282 ЦПК, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ТОВ «Українські фінансові операції» задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 у користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 3 лютого 2024 року № 4352574:
2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень тіла кредиту, 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень процентів, 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок судового збору, а також 4000 (чотири) тисячі гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте Рожищенським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою до Рожищенського районного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду.
Позивачем заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, 40, приміщення 19 літ. «Н», «П», ідентифікаційний код юридичної особи 40966896).
Відповідач:  ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Суддя:          В.Б. Требик