Справа № 420/41988/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року м. Одеса 
Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді – Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд :
- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене письмовою відповіддю № 6/1196 від 12.06.2025;
- зобов`язати уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію стосовно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт номер НОМЕР_2 , виданий 07.02.2022, орган що видав 5143, військово-обліковий документ в електронній формі, що містить QR-код (номер в реєстрі Оберіг – 090520234096707200024)) про виключення з військового обліку військовозобов`язаних 06.04.2023 з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції від 31.03.2023, відповідно до відомостей тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_3 виданого 06.04.2023;
- зобов`язати уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію щодо скасування примітки про порушення правил військового обліку стосовно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт номер НОМЕР_2 , виданий 07.02.2022, орган що видав 5143, військово-обліковий документ в електронній формі, що містить QR-код (номер в реєстрі Оберіг – 090520234096707200024)).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.04.2023 він був виключений з військового обліку як непридатний до служби за станом здоров`я (ст. 64 «а» Наказу МОУ №402), що підтверджується тимчасовим посвідченням та довідкою ВЛК. Проте в електронному реєстрі «Оберіг» та застосунку «Резерв+» він досі відображається як військовозобов`язаний, а також міститься відмітка про порушення правил обліку. Позивач наголошує, що ТЦК ігнорує надані документи та протиправно вимагає повторного проходження ВЛК, хоча законодавство не передбачає процедури поновлення на обліку вже виключених осіб. Стверджує, що статус виключеного є остаточним, а обов`язок ТЦК полягає у приведенні електронних даних у відповідність до паперових документів. Оскільки звернення до ТЦК та скарга до обласного ТЦК не дали результату, позивач вважає таку бездіяльність порушенням принципу правової визначеності та ст. 58 Конституції України щодо незворотності дії закону в часі.
Ухвалою від 24.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін згідно з ст. 262 КАС України.
Відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов, у зв`язку із чим справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.
Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України та перебував на військовому обліку як військовозобов`язаний.
06 квітня 2023 року ОСОБА_1 пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 , за результатами якого було встановлено діагноз: остеохондроз та S-подібний сколіоз грудо-поперекового відділу хребта III ступеня зі значним порушенням функцій опори та больовим синдромом.
На підставі встановленого діагнозу, згідно з вимогами пункту «а» статті 64 графи II Розкладу хвороб Наказу МОУ №402 (у редакції, чинній на момент огляду), ВЛК прийняла постанову про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку, що було зафіксовано у довідці ВЛК №50/45 від 06.04.2023.
Того ж дня, 06 квітня 2023 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачу було видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_3 , у якому в пунктах 7, 13 та 14 проставлено відповідні відмітки, завірені підписом начальника ТЦК та гербовою печаткою, про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
Після впровадження електронного кабінету військовозобов`язаного позивач виявив у мобільному застосунку «Резерв+» (номер у реєстрі «Оберіг» НОМЕР_4 ), що його категорія обліку помилково вказана як військовозобов`язаний, попри наявність законних підстав для статусу виключений з обліку.
Додатково у застосунку «Резерв+» позивач виявив інформацію про те, що 18.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_5 звертався до органів Національної поліції з повідомленням про порушення позивачем правил військового обліку.
08 травня 2025 року позивач направив до ІНФОРМАЦІЯ_5 заяву з вимогою внести актуальні дані про його виключення з обліку та скасувати примітку про розшук чи порушення правил, додавши до заяви завірені копії довідки ВЛК та тимчасового посвідчення.
У відповідь на заяву ТЦК надіслав лист №6/1196 від 12.06.2025, у якому фактично відмовив у внесенні змін, мотивуючи це тим, що в системі «Оберіг» інформація про непридатність позивача відсутня, а сам позивач продовжує перебувати на обліку. Цим же листом відповідач повідомив позивачу про необхідність особисто з`явитися до територіального центру для проходження нового медичного огляду (ВЛК) з метою визначення ступеня придатності.
01 вересня 2025 року представник позивача звернувся зі скаргою на бездіяльність районного відділу до ІНФОРМАЦІЯ_6 (вищого органу за підпорядкуванням), однак станом на грудень 2025 року відповіді на скаргу отримано не було, а ситуація з даними в Реєстрі не змінилася.
Отже спір по справі виник саме в результаті того, що позивач, вважаючи себе «виключеним з обліку», одночасно не відносить себе до військовозобов`язаної особи в контексті чинного законодавства України, на якого б поширювалася дія Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів або інших законів, які стосуються обов`язків військовозобов`язаних.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
В силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону № 2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами частини другої цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно з частинами третьою і четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Так, пунктами 305, 306 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009), передбачено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період.
Доукомплектування особовим складом Держприкордонслужби в особливий період здійснюється шляхом прийому громадян на військову службу за контрактом, а також призову резервістів та військовозобов`язаних, які не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу здійснюється у терміни, визначені мобілізаційними планами Державної прикордонної служби України, та в порядку, визначеному законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з частиною третьою статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною сьомою статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
За змістом частин першої, третьої статті 33 Закону № 2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 37 Закону № 2232-XII в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, зняттю з військового обліку військовозобов`язаних у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які, зокрема, вибули на строк більше трьох місяців за межі України.
Частиною четвертою статті 37 Закону № 2232-XII у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).
Відповідно до частини шостої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції на час виникнення спірних відносин, громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третьої цієї статті.
З аналізу наведених норм права випливає, що для зняття військовозобов`язаного з військового обліку має існувати хоча б одна з підстав визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 37 Закону № 2232-XII, перелік яких є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Як встановлено судом, 06 квітня 2023 року ОСОБА_1 пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 , за результатами якого було встановлено діагноз: остеохондроз та S-подібний сколіоз грудо-поперекового відділу хребта III ступеня зі значним порушенням функцій опори та больовим синдромом.
На підставі встановленого діагнозу, згідно з вимогами пункту «а» статті 64 графи II Розкладу хвороб Наказу МОУ №402 (у редакції, чинній на момент огляду), ВЛК прийняла постанову про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку, що було зафіксовано у довідці ВЛК №50/45 від 06.04.2023.
Того ж дня, 06 квітня 2023 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачу було видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_3 , у якому в пунктах 7, 13 та 14 проставлено відповідні відмітки, завірені підписом начальника ТЦК та гербовою печаткою, про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
З аналізу положень Закону № 2232-XII висновується, що громадяни, які підлягають виключенню з військового обліку, втрачають статус військовозобов`язаного, в той же час зняті з військового обліку продовжують перебувати в статусі військовозобов`язаних.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року №280/2880/24
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_7 безпідставно в листі № 6/1196 від 12.06.2025 вказав, що для вирішення питання щодо перебування позивача на військовому обліку та його статусу «порушника обліку» останньому потрібно з`явитися для проходження ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби.
Поряд із тим, оскільки вищезазначений лист лише констатує оцінку відповідача щодо статусу позивача та надає рекомендації (з`явитися на ВЛК), він не може бути предметом оскарження шляхом скасування, так як не є рішенням. Водночас зміст цієї відповіді свідчить про наявність протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у відмові врахувати вже наявні в матеріалах особової справи документи про виключення з військового обліку внаслідок рішення ВЛК про непридатність до військової служби.
Крім того, суд зазначає, що втручання в дискреційні повноваження органу (зобов`язання внести конкретний запис в реєстр «Оберіг» безпосередньо судом, на чому на полягає позивач) можливе лише у разі, якщо не залишається інших варіантів поведінки суб`єкта владних повноважень. Однак, враховуючи необхідність дотримання процедури, належним та ефективним способом захисту в даній ситуації є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду щодо його статусу як особи, що була виключена з військового обліку 06.04.2023.
Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.
Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_5 )про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неврахування відомостей про виключення ОСОБА_1 з обліку при розгляді його заяви від 08.05.2025.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_8 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.05.2025 з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк