СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/4249/26
пр. № 2-а/759/114/26

23 квітня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2026 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 6577225 від 28.01.2026 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що 28.01.2026 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався у м. Києві по вул. Святошинській у напрямку проспекту Берестейського. Під час руху на проспекті ОСОБА_1 здійснив переміщення з однієї смуги дорожнього руху в іншу, після чого на вимогу одного працівника поліції, подану за допомогою жезлу, зупинився на узбіччі. 
Після зупинки транспортного засобу до ОСОБА_1 підійшов інший працівник поліції, який, нічого не повідомивши та не представившись, почав перевіряти документи позивача та виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП. При цьому працівник поліції не відреагував на зауваження ОСОБА_1 щодо неможливості винесення ним постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки цей працівник поліції транспортний засіб не зупиняв та жодних фактичних обставин, пов`язаних із вчиненням правопорушення, не спостерігав.
Через декілька хвилин ОСОБА_1 було вручено постанову серії ЕНА № 6577225 від 28.01.2026, якою його було притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 17.1 ПДР України, якими встановлено заборону здійснення руху на смузі, позначеної знаком 5.11, для маршрутних транспортних засобів.
Зазначену постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивач вважає протиправною та необґрунтованою, оскільки вона була винесена без з`ясування всіх обставин справи, неуповноваженою особою, без відібрання пояснень у ОСОБА_1 щодо суті правопорушення, без відібрання показань у свідків тощо. Постанова не містить посилання на жоден доказ, який би підтверджував наявність у діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Окрім того, постанова була винесена без надання оцінки тим обставинам, що ОСОБА_1 здійснював маневр без жодних порушень вимог ПДР України.
З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 просив скасувати постанову серії ЕНА № 6577225 від 28.01.2026.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2026 року позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків.
04 березня 2026 року від позивача ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 05 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у Департаменту патрульної поліції належним чином засвідчену копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доказів, на підставі яких було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6577225 за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 28 січня 2026 року, включаючи відеозапис із бодікамери інспектора патрульної поліції №470654.
17.03.2026 відповідачем Департаментом патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, в якому висловлено заперечення щодо заявлених позовних вимог. Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що постанова серії ЕНА № 6577225 від 28.01.2026 була винесена уповноваженою посадовою особою Департаменту патрульної поліції після належного з`ясування, перевірки та оцінки всіх фактичних обставин, які вказували на наявність у діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме здійснення руху на смузі дорожнього руху, призначеній для руху маршрутних транспортних засобів. У зв`язку з виявленням зазначеного порушення вимог ПДР України працівником поліції було зупинено автомобіль позивача, після зупинки працівник поліції представився, озвучив підстави для зупинки транспортного засобу та перевірки документів, повідомив суть правопорушення. Жодних заперечень з боку позивача не було зафіксовано. Після цього було винесено постанову серії ЕНА № 6577225 від 28.01.2026, примірник якої було вручено ОСОБА_1 .
З урахуванням вищевикладеного Департаментом патрульної поліції зроблено висновок про правомірність дій посадових осіб щодо винесення постанови серії ЕНА № 6577225 від 28.01.2026, правомірність та обґрунтованість зазначеного рішення суб`єкта владних повноважень, а, отже, і про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
До відзиву на позовну заяву Департаментом патрульної поліції на виконання вимог ухвали суду від 05.03.2026 також було надано докази, на підставі яких було винесено постанову серії ЕНА № 6577225 від 28.01.2026 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.
В ухвалі суду від 05.03.2026 сторонам справи повідомлялося, що згідно з приписами ч. 1 ст. 269 КАС України заявами по суті справи у межах справ про оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є лише позовна заява та відзив на позовну заяву. У зв`язку з цим відповідь на відзив, подана позивачем ОСОБА_1 , не приймається судом до уваги.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Враховуючи відсутність клопотань сторін про проведення судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи, як і відсутність заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд доходить висновку про можливість розгляду справи без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи у порядку письмового провадження, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши наявні матеріали справи, суд вважає за доцільне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, в межах даної справи суду належить здійснити перевірку рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).
Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.
Зі змісту спірної постанови серії ЕНА № 6577225 від 28.01.2026 встановлено, що 28.01.2026 о 09 год. 52 хв. у м. Києві на проспекті Берестейському водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Jeep, державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 17.1 ПДР України.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Приписами ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність, серед іншого, за ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів.
Правила руху на смузі для маршрутних транспортних засобів регламентовані, зокрема, положеннями п. 17.1 ПДР України, якими встановлено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі, мопедів, мотоциклів (за винятком мотоциклів з боковим причепом, мотоколясок, триколісних транспортних засобів) та велосипедистів) на цій смузі.
При цьому згідно з п. 17.2 ПДР України водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.
Отже, для притягнення особи до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП в частині порушення правил руху на смузі для маршрутних транспортних засобів відповідний суб`єкт владних повноважень на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів повинен встановити, що 1) водій здійснив рух на смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, для маршрутних транспортних засобів; 2) водій здійснював керування транспортним засобом, який не належить до категорії таксі, мопедів, мотоциклів та велосипедів; 3) водій не здійснював маневр у відповідності до вимог п. 17.2 ПДР України. Оцінка судом правомірності та обґрунтованості відповідного рішення суб`єкта владних повноважень здійснюється за цими ж критеріями.
За результатами дослідження відеозапису під назвою «export-p7jd2 Джумурат 28.01.2026.mp4» тривалістю 03 хв. 54 сек., що був долучений Департаментом патрульної поліції до відзиву на позовну заяву, судом встановлено, що 28.01.2026 о 09 год. 53 хв. у м. Києві на проспекті Берестейському працівниками поліції було зупинено автомобіль Jeep, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Сукупність зовнішніх ознак та фактичних обставин, що зафіксовані на відеозаписі, дають можливість стверджувати наступні особливості організації дорожнього руху на зазначеній ділянці автомобільної дороги: рух транспортних засобів організовано у два напрямки; один з напрямків руху, на якому було зупинено автомобіль під керуванням позивача, має чотири смуги дорожнього руху - три з них розділені між собою переривчастою лінією дорожньої розмітки 1.5, а одна смуга (крайня права) відділена від трьох інших суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1 із нанесенням в окремих місцях переривчастою лінією дорожньої розмітки 1.11, яка позначає місця для здійснення маневру згідно з п. 17.2 ПДР України; узбіччя крайньої правої смуги організовано місцями зупинки для посадки/висадки пасажирів; на крайній правій смузі спостерігаються лише маршрутні транспортні засоби та таксі, а також звичайні транспортні засоби лише у випадку здійснення ними маневру згідно з п. 17.2 ПДР України.
Таким чином, хоча на відеозаписі і не зафіксовано дорожнього знаку 5.8 чи 5.11, але сукупність зовнішніх ознак та фактичних обставин дають можливість поза розумним сумнівом стверджувати, що ділянка автомобільної дороги, на якій було зупинено позивача, має смугу руху для маршрутних транспортних засобів (крайня права смуга). У будь-якому випадку позивач не заперечував факт наявності смуги для руху маршрутних транспортних засобів.
Далі з відеозапису вбачається, що після зупинки працівники поліції підійшли до транспортного засобу, один з працівників представився, повідомив ОСОБА_1 про те, що він здійснював рух у смузі для маршрутних транспортних засобів, що позначена дорожнім знаком 5.8, а також зазначив про те, що дорожня обстановка не вимагає від ОСОБА_1 здійснювати порушення вимог ПДР України та дозволяє рухатися в інших смугах дорожнього руху.
Тим самим працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про порушення ним вимог п. 17.1 ПДР України та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.
У свою чергу, ОСОБА_1 , заслухавши працівника поліції, усвідомлюючи суть допущеного порушення, не заперечив ані факту керування транспортним засобом, ані факту наявності смуги для руху маршрутних транспортних засобів, ані факту здійснення руху на цій смузі з порушенням вимог ПДР України. У відповідь на повідомлені працівником поліції обставини ОСОБА_1 лише повідомив, що їде з третьої штурмової бригади.
Після цього другий працівник поліції за допомогою відповідного програмного забезпечення сформував постанову ЕНА № 6577225 від 28.01.2026. Працівник поліції, який зупиняв позивача, підписав цю постанову, ознайомив з її змістом ОСОБА_1 , вручив йому другий примірник. При ознайомленні з відповідною постановою позивач лише запитав про особу поліцейського, який виніс постанову. Будь-яких інших зауважень, заперечень щодо дій працівників поліції, винесеної постанови або щодо суті вчиненого правопорушення позивач не озвучив, у постанові не зафіксував.
Вищевикладені фактичні обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 своєю поведінкою підтвердив факт вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Поведінка ОСОБА_1 , зафіксована при повідомленні йому про суть вчиненого правопорушення та при ознайомленні із винесеною спірною постановою, не узгоджуються з його твердженням про невчинення інкримінованого правопорушення.
Вказаних обставин, на переконання суду, достатньо для підтвердження правомірності та обґрунтованості постанови серії ЕНА № 6577225 від 28.01.2026.
Більше того, суд звертає увагу, що з відеозапису вбачається, що разом з ОСОБА_1 в автомобілі, на передньому пасажирському сидінні, знаходився ще один чоловік. Однак ані на місці зупинки транспортного засобу, ані під час судового розгляду позивач не просив допитати цього чоловіка в якості свідка з метою підтвердження своїх доводів щодо відсутності порушення вимог п. 17.1 ПДР України, хоча, вочевидь, вказаний чоловік, перебуваючи в автомобілі до моменту зупинки, міг підтвердити або спростувати ці доводи.
Таким чином, за результатами перевірки постанови серії ЕНА № 6577225 від 28.01.2026 судом встановлено, що: 1) ОСОБА_1 здійснив рух на смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, для маршрутних транспортних засобів; 2) ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом, який не належить до категорії таксі, мопедів, мотоциклів та велосипедів; 3) ОСОБА_1 не здійснював маневр у відповідності до вимог п. 17.2 ПДР України. Обґрунтованих заперечень цих обставин та доказів на підтвердження цих заперечень позивачем не надано.
Доводи позивача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення неуповноваженою особою суд вважає необґрунтованими, оскільки приписами ч. 2 ст. 222 КУпАП право розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, і накладення адміністративного стягнення від імені органів Національної поліції, зокрема, Департаменту патрульної поліції, надано працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Законодавством не передбачено, що правом розгляду справ про адміністративне правопорушення наділені лише ті працівники поліції, які безпосередньо зупиняли транспортний засіб, водій якого допустив порушення вимог ПДР України. А тому, вочевидь, обидва працівники поліції, які були присутні на місці зупинки автомобіля під керуванням позивача, були уповноважені як на розгляд справи про адміністративне правопорушення. У будь-якому випадку спірна постанова винесена та підписана працівником поліції, який безпосередньо спостерігав правопорушення ОСОБА_1 та зупиняв його автомобіль.
Інші доводи та аргументи, викладені у позовній заяві, не свідчать про протиправність та необґрунтованість постанови серії ЕНА № 6577225 від 28.01.2026, а також не впливають на висновки суду.
При цьому, з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень. Однак, відповідачем підтверджено правомірність свого рішення.
За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення обґрунтованим. Тобто як факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, так і його вина у вчиненні правопорушення доведені.
Відповідно, за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, судом встановлено обґрунтованість та правомірність такого рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
У зв`язку з вищевикладеним суд доходить висновку про необхідність залишення постанови серії ЕНА № 6577225 від 28.01.2026 без змін, а позовної заяви ОСОБА_1 без задоволення.
Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1, 5, 7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, то судові витрати позивача не підлягають розподілу.
Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення складено 23 квітня 2026 року.

Суддя         Н.О.Горбенко