Єдиний унікальний номер 205/6060/25
Номер провадження2/205/1308/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2025 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В. 
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1  про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі - Позивач)звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1  про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.06.2011 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі – Відповідач). Від цього шлюбу мають двох дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітню доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2014 року шлюб між сторонами був розірваний. Після розірвання шлюбу сторони домовились, що син буде проживати з батьком, а донька з матір`ю. Отже вже тривалий час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із батькомза адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на його повному утриманні та вихованні. Спочатку мати намагалась проводити час з двома дітьми, але згодом відповідачка свідомо самоусунулась від участі в утриманні і вихованні сина ОСОБА_5 . 
Позивач навпаки зазначає, що він створив всі належні умови для нормального проживання дитини, який має все необхідне для фізичного, морального, духовного, культурного розвитку. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні відповідачем її неповнолітньої дитини не має, також відсутні об`єктивні дані, які б вказували на те, що відповідач намагається виконувати батьківські обов`язки. 
У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4  батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановити факт того, що ОСОБА_1 , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подала.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 
Позивач ОСОБА_1 та його Представник ОСОБА_6 у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. 
В підготовчому судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, проти позову не заперечувала. У відкрите судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Причин неявки суду не повідомила.
Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради та ІНФОРМАЦІЯ_1  у відкрите судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань від таких учасників справи до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 14.08.2025 року вирішено залучити до участі у справі, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце знаходження:  АДРЕСА_2 ).
Ухвалою суду від 06.10.2025 року вирішено прийняти до розгляду заяву про зміну предмета позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1  про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини.
Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 11 червня 2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 231 та видано сторонам свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.06.2011 року. 
Судом також встановлено, що сторони від сумісного подружнього життя мають двох дітей: неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 16.11.2011 року та малолітню доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 28.05.2013 року. 
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2  був розірваний.
Матеріалами справи підтверджено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із своїм батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання задовільні, у дитини є окреме місце для сну та навчання, в наявності сезонний одяг та взуття, особисті речі, засоби для навчання. 
Відповідно до характеристики Дніпровської гімназії № 132 Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у 6-А класі Дніпровської гімназії № 132 ДМР, зарекомендував себе, як дисциплінований учень, доволі спокійний та врівноважений. Батько ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, постійно тримає зв`язок з класним керівником, мати за період навчання ОСОБА_5 в школі жодного разу не приходила, не цікавилась навчанням та поведінкою свого сина.  
Відповідно до характеристики ФОП ОСОБА_7 та довідки від 19.02.2025 року, ОСОБА_1 , прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів з 12.09.2019 року, завжди відповідно підходить до вирішення поставлених завдань, тактовний, ввічливий, уважний, користується заслуженою повагою всіх співробітників підприємства, та отримує заробітну плату. 
Згідно Акту обстеження умов проживання від 10.12.2024 року спеціалістами Управління служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, для  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , створені належні умови для проживання. 
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили суду, що дитина фактично проживає разом із батьком, який займається його вихованням та утриманням. Зі слів таких свідків мати належної уваги сину ОСОБА_5 не приділяє, разом з ним не мешкає, вихованням та утриманням не займається. 
Згідно висновку Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 12.08.2025 року № 3/9-133, такий компетентний орган вважає за недоцільне в інтересах дитини позбавити відповідача ОСОБА_2 , батьківських прав у відношенні до її неповнолітньої дитини, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні саме відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання сина, а також нездійснення нею своїх інших батьківських обов`язків, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).
Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Суд вказує, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Аналогічний за своїм змістом правовий висновок також викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Таким чином, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
В даному випадку, позивачем не надано суду беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно дитини, котрі б слугували підставою для позбавлення її батьківських прав.
Як вбачається із висновку Органу опіки та піклування адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради від 12.08.2025 року № 3/9-133, такий компетентний орган вважає за недоцільне в інтересах дитини позбавити відповідача ОСОБА_2 , батьківських прав у відношенні до її неповнолітньої дитини, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Показання двох свідків у цій справі суд не може розцінити як достатній доказ того, що відповідач свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Таким чином, відсутність об`єктивних і безсумнівних доказів винної поведінки відповідача та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно неповнолітньої дитини, є підставою для відмови в позові про позбавлення її батьківських прав.
Разом із цим, під час розгляду справи по суті судом встановлена така поведінка відповідача по відношенню до забезпечення та взяття участі у вихованні дитини, яку можна охарактеризувати як пасивну (не достатність уваги до виховання дитини тощо).
Суд наголошує, що обрання одним з батьків, який проживає окремо від дитини, пасивної позиції у вихованні дитини у подальшому призводить до втрати зв`язків між матір`ю та дитиною, віддалення дитини від матері, а тому покладення на дитину обов`язку з прийняття рішення щодо спілкування між ними свідчить про нехтування матір`ю своїми правами та обов`язками, що може призвести до настання для неї негативних наслідків у виді позбавлення батьківських прав.
І хоча в даному випадку судом такий рівень пасивності у поведінці відповідача визнається як недостатній для позбавлення останньої батьківських прав, суд все ж таки вимушений констатувати для відповідача необхідність належним чином виконувати передбачені сімейним законодавством обов`язки щодо виховання та утримання дитини.
Відповідно до абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Отже, враховуючи поведінку відповідача ОСОБА_2 , щодо її ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому надання можливості відповідачу змінити ставлення до виховання такої дитини, стосується, насамперед, урахування якнайкращих інтересів останнього.
У разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як матері стосовно неповнолітнього сина протягом розумного строку після ухвалення судового рішення позивач не позбавлений можливості повторно ініціювати питання про позбавлення її батьківських прав.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про відсутність необхідних та достатніх умов для позбавлення відповідача батьківських прав.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові – на позивача. 
Таким чином, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на Позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 150, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. 165 СК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:
1. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 ), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49064, м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 77), ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, - відмовити у повному обсязі. 
2. Попередити  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 ), про необхідність належним чином виконувати передбачені сімейним законодавством обов`язки, щодо виховання та утримання дитини -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
3. Судові витрати по справі покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан