номер провадження справи 7/229/25 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 Справа № 908/3751/25
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Лєскіної Ірини Євгенівни, за участю секретаря судового засідання Станіщука Дмитра Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу №908/3751/25
за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОЗАК БАБУРА» (69076, м. Запоріжжя, вул. Козака Бабури, буд. 14, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 40558500)
до відповідача: Територіальної громади міста Запоріжжя Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 04053915)
про стягнення 8107,24 грн.

за участю представників учасників справи: 
від позивача: Цветкова Л.М., керівник, виписка 
від відповідача:  Тодорчук І.С., посвідчення № 2170 від 07.01.2026

Процесуальні дії у справі.
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (сформована у системі «Електронний суд» 15.12.2025, зареєстрована в канцелярії вх. 4158/08-07/25 від 15.12.2025) Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОЗАК БАБУРА» до відповідача Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про стягнення заборгованості зі сплати внесків на управління будинком у розмірі 8107,24 грн. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2025 справу № 908/3751/25 передано на розгляд судді Лєскіній І.Є. 
Ухвалою суду від 17.12.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3751/25, яке суд ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 13.01.2026 о 11 год. 00 хв. 
У системі «Електронний суд» 30.12.2025 відповідачем сформовано відзив на позовну заяву (вх. № 26283/08-08/25 від 30.12.2025). 
Позивачем у системі «Електронний суд» 03.01.2026 сформовано відповідь на відзив (вх. № 120/08-08/26 від 05.01.2026). 
У судовому засіданні 13.01.2026 приймали участь представники позивача та відповідача.
Суд оголосив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про перерву в судовому засіданні, що відбулось 13.01.2026, до 10.02.2026 о 10год. 30 хв. Суд у судовому засіданні повідомив сторін про дату, час та місце проведення наступного судового засідання під звукозапис та розписку.
У судовому засіданні 10.02.2026 приймали участь представники позивача та відповідача. 
Суд оголосив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про перерву в судовому засіданні, що відбулось 10.02.2026, до 16.02.2026 о 14год. 15хв. Суд у судовому засіданні повідомив сторін про дату, час та місце проведення наступного судового засідання під звукозапис та розписку.
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), здійснювалося фіксування судового засідання.
Представник позивача в судовому засіданні 16.02.2026 підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.
Відповідач заперечив проти позову. 
У судовому засіданні 16.02.2026 справу розглянуто по суті, підписано та проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача. 
Позивач Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОЗАК БАБУРА» звернувся до суду з позовом до відповідача Територіальної громади міста Запоріжжя Запорізької міської ради про стягнення заборгованості зі сплати внесків на управління будинком у розмірі 8107,24 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем обов`язку з оплати внесків на управління багатоквартирним будинком по вул. Козака Бабури, 14 в місті Запоріжжі (квартира № 186), за період з 01.12.2023 по 01.11.2025 у розмірі 8107,24грн, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. 
Відповідач не визнав заявлені позовні вимоги, свої заперечення виклав у відзиві на позовну заяву. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, посилаючись на те, що регулювання відносин щодо сплати внесків на управління багатоквартирним будинком не відноситься до бездоговірних відносин та виникнення зобов`язань щодо сплати внесків на управління багатоквартирним будинком можливо лише на договірних засадах. Також вказує на відсутність у відповідача розрахункового рахунку для сплати відповідних внесків. 

Обставини справи, встановлені судом, та докази, що їх підтверджують.
Відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку 14 по вулиці Козака Бабури в м. Запоріжжя створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОЗАК БАБУРА» (далі – ОСББ). 
Державну реєстрацію вказаного ОСББ здійснено 10 червня 2016 року (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1 103 102 0000 040385) і воно набуло статусу юридичної особи. 
З 31 серпня 2018 року ОСББ самостійно здійснює управління вказаним багатоквартирним будинком (на умовах самозабезпечення). Функції з управління багатоквартирним будинком управителю не передавались. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між власниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення. 
Відповідно до статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» позивач обрав саме таку форму управління будинком (самостійне забезпечення співвласниками через статутні органи ОСББ), що підтверджується Витягом з протоколу Загальних зборів співвласників вказаного багатоквартирного будинку від 23.10.2016 № 2 про самозабезпечення та копією Акту приймання-передачі житлового будинку по вулиці Козака Бабури, 14 (Літ. А-9) з господарського відання Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради в управління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОЗАК БАБУРА» від 31.08.2018. 
ОСББ, на підставі статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та пункту 2 розділу 2 Статуту, є неприбутковою організацією, послуги не надає, в тому числі і житлово-комунальні, а лише сприяє співвласникам багатоквартирного будинку в отриманні таких послуг. 
Згідно зі статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ОСББ створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку (його співвласниками) для сприяння використанню їхнього власного майна та управління ним, його утримання. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласниками багатоквартирного будинку є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. 
Відповідно до вказаного вище Акту приймання-передачі житлового будинку по вулиці Козака Бабури, 14 (Літ. А-9) з господарського відання Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради в управління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОЗАК БАБУРА» від 31.08.2018, листа Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 12.09.2025 року № 1157/01-39/01 в багатоквартирному будинку по вулиці Козака Бабури, 14 в м. Запоріжжі квартира № 186 обліковується як неприватизована і перебуває в комунальній власності. 
У відповідь на запит позивача, за дорученням виконкому Запорізької міської ради, листом від 12.09.2025 року № 13-15-14 Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району також повідомила позивачу, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована. 
Таким чином, квартира 186 (загальною площею 47,7 кв.м) в даному будинку є власністю територіальної громади м. Запоріжжя на праві комунальної власності, а отже остання є співвласником цього багатоквартирного будинку на підставі положень чинного законодавства. 
В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та його архівній складовій частині щодо об`єкта нерухомого майна інформація щодо даної квартири на теперішній час відсутня. 
Загальна площа вказаної квартири визначена в Додатку до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.11.2016 № 723/22 «Про вилучення з господарського відання та передачу в управління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОЗАК БАБУРА» житлового будинку № 14 по вулиці Козака Бабури» та в Договорі найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 21.05.2016 № 62202251, укладеного між наймачем ОСОБА_1 та МКП «Основаніє», в господарському віданні якого знаходилась на той час квартира. 
Наймач помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, листом Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 12.09.2025 року № 1157/01-39/01, запитами ОСББ, Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.11.2016 № 723/22. 
Згідно з положеннями чинного законодавства та частиною першою статті 36 Статуту територіальної громади м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 15.02.2006 № 4 та зареєстрованою Запорізьким міським управлінням юстиції, наявного у відкритому доступі, міська рада представляє територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування. 
Розділом XI вказаного Статуту «МАЙНО ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ», зокрема частиною першою статті 78, визначено право комунальної власності, а саме, що до комунальної власності належать рухоме та нерухоме майно. Частина друга цієї статті визначає, що суб`єктом права комунальної власності м. Запоріжжя є територіальна громада міста в особі Запорізької міської ради. 
Отже, відповідно, Запорізька міська рада як представник територіальної громади має всі права та обов`язки співвласника будинку АДРЕСА_2 . 
Разом з тим, Запорізька міська рада не вживає належних дій щодо виконання свого обов`язку як співвласника будинку по утриманню спільного майна, а саме станом на теперішній час з грудня 2023 року територіальною громадою м. Запоріжжя, від імені та в інтересах якої діє Запорізька міська рада, за вказану квартиру не сплачено внески на управління будинком (його утримання). 
Загальними зборами ОСББ «Козак Бабура» відповідно до вимог Статуту ОСББ були затверджені наступні розміри щомісячних внесків і платежів за періоди, за які має заборгованість відповідач:
- Рішенням загальних зборів від 27 травня 2019 року (протокол зборів №2/2019 від 27 травня 2019 року) з 01.08.2019 - 5.90 грн. за один квадратний метр; 
- Рішенням загальних зборів від 20 квітня 2024 року (протокол зборів №1/2024 від 10 травня 2024 року) з 01.05.2024 - 7.90 грн. за один квадратний метр.
У період до грудня 2023 року внески сплачувались особами, які проживали в квартирі і були зареєстровані в ній. На теперішній час в квартирі ніхто не мешкає та не зареєстрований в зв`язку зі смертю наймачів.
На день подання даного позову по вказаній квартирі існує заборгованість в сумі 8107грн. 24коп. 
Заборгованість утворилась за період з 01.12.2023 року по 01.11.2025 року. 
Запорізька міська рада як власник неприватизованої квартири АДРЕСА_1 є співвласником цього будинку та зобов`язана виконувати прийняті відповідно до Статуту рішення Об`єднання. 
Станом на дату звернення позивача до суду відповідачем зобов`язання щодо сплати внесків на рахунок позивача не виконані. 
Доказів протилежного відповідач суду не надав. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що оплата внесків відповідачем не здійснювалась.

Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення. Висновки суду.
Спірні правовідносини сторін є господарськими та виникли щодо сплати внесків на утримання житлового багатоквартирного будинку.
Відповідно до норм ст. ст. 316, 319, 322 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Загальні положення щодо обов`язку співвласника утримувати спільне майно багатоквартирного будинку містяться, зокрема, в п.5 ч.1, ч.2 ст.7, ч. ч.1 - 3 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». 
Як установлено судом відповідно до Акту приймання-передачі житлового будинку по вулиці Козака Бабури, 14 (Літ. А-9) з господарського відання Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради в управління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОЗАК БАБУРА» від 31.08.2018, листа Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 12.09.2025 року № 1157/01-39/01 в багатоквартирному будинку по вулиці Козака Бабури, 14в м. Запоріжжі квартира за № 186 обліковується як неприватизована і перебуває в комунальній власності. 
У відповідь на запит позивача, за дорученням виконкому Запорізької міської ради, листом від12.09.2025 року № 13-15-14 Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району також повідомила позивачу, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована. 
Таким чином, квартира 186 (загальною площею 47,7 кв.м) в даному будинку є власністю територіальної громади м. Запоріжжя на праві комунальної власності, а отже остання є співвласником цього багатоквартирного будинку на підставі положень чинного законодавства. 
Так, ч.3 ст.13 Конституції України та ч.4 ст.319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. 
Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. 
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними спільним майном.
Частиною 2 ст.382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. За приписами цієї правової норми спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. 
Згідно з ч.1 ст.385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку для забезпечення експлуатації такого будинку, користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. 
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Частиною 1 ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласником багатоквартирного будинку (співвласник) є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. 
Частинами 4, 5 ст.4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення). 
Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. 
За змістом ст.10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить: затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке є обов`язковим для всіх співвласників і може бути оскаржене в судовому порядку. 
У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання має право звернутися до суду (ч.6 ст.13 зазначеного Закону). 
Згідно з ч.1 ст.15 3акону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний, зокрема: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. 
Відповідно до ч.1 ст.16, та ч.1 ст.17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників має право, зокрема, встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів, та вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів; звертатися до суду в разі відмови співвласника у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі. 
Частинами 1, 2 ст. 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що кошти об`єднання складаються, зокрема, з: внесків і платежів співвласників; коштів та майна, що надходять для забезпечення потреб основної діяльності об`єднання; порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання. 
Абзацом 1 ч.1 ст.22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» установлено, що для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку тощо, об`єднання за рішенням загальних зборів має право задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення. 
Частиною 6 ст.22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо) відноситься до житлово-комунальних послуг. 
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових і нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». 
Отже, відповідно до наведених вимог чинного законодавства особа, яка є власником приміщення у багатоквартирному будинку і у свою чергу співвласником (співвласниками) будинку, в якому створено ОСББ, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділено правом у разі невиконання цією особою таких дій звернутися до суду з вимогою про стягнення нарахованих за цими витратами платежів.
Надаючи оцінку доводам відповідача, суд зазначає, що стягувана сума не є платою за послуги, оскільки в силу законодавства та статуту позивач не здійснює господарську діяльність та не надає послуг співвласникам будинку, що є цілком логічним, адже позивач сам по собі і є об`єднанням цих співвласників, до складу яких належить і територіальна громада міста Запоріжжя в особі відповідача, які спільно несуть витрати на утримання свого спільного майна (будинку).
Посилання відповідача на те, що йому не було відомо про затверджені розміри внесків не звільняють останнього від обов`язку їх сплати.
Відповідно до ч. ч. 5, 7, 8 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.
Співвласники мають право знайомитися з рішеннями (протоколами) загальних зборів, затвердженими такими рішеннями документами та робити з них копії.
Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.
Доказів оскарження рішення ОСББ «Козака Бабури» матеріали справи не містять. 
Згідно з ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 р. у справі №917/483/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що докази на підтвердження вимог позивача є більш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Таким чином, інші аргументи сторін, які не висвітлені в цьому рішенні, не мають істотного значення для вирішення справи.
Ураховуючи вище встановлені обставини, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.
На підставі фактично встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, господарський суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено наявність правових підстав для стягнення з відповідача 8107,24 грн внесків на управління будинком.
Відтак, позов підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати.
Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 2422,40 грн судового збору.
Також суд констатує наявність підстав для повернення з Державного бюджету України суми зайво сплаченого судового збору.
Із матеріалів справи встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн (платіжна інструкція № 1600 від 26.11.2025).
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
У відповідності до п.п. 1-2 п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Одночасно, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 грн. 
Беручи до уваги викладене, враховуючи, що заявлено вимоги майнового характеру, у розумінні Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання позову із застосуванням коефіцієнту 0,8 становить 2422,40 грн (3028,00 грн х 0,8).
Із наведеного слідує, що позивач сплатив суму судового збору у більшому розмірі, ніж передбачено законом. Сума зайво сплаченого судового збору складає 605,60 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Отже, сума зайво сплаченого позивачем судового збору в розмірі 605,60 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України за наявності відповідного клопотання.
Позиція суду щодо необхідності розрахунку судового збору із застосуванням пониженого коефіцієнту узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 13, 14, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути із Територіальної громади міста Запоріжжя Запорізької міської ради (69105, м.Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 04053915) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОЗАК БАБУРА» (69076, м. Запоріжжя, вул. Козака Бабури, буд. 14, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 40558500) 8107 (вісім тисяч сто сім) гривень 24 копійок заборгованості зі сплати внесків на управління будинком, 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору. 
Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 09.03.2026, з урахуванням перебування судді на навчанні та на лікарняному.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Лєскіна