Сквирський районний суд Київської області

Справа № 357/8553/25 
Провадження № 2/376/258/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року Сквирський районний суд Київської області в складі: 
головуючого судді - Батовріної І.Г.
за участю секретаря судових засідань - Гіптенко Є.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - адвоката Попельнюх Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій банку неправомірними, стягнення шкоди та списання заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій банку неправомірними, стягнення шкоди та списання заборгованості. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є постійним клієнтом АТ КБ «Приватбанк» та користувачем його банківських послуг. 
Зазначає, що невідомий чоловік представився співробітником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та повідомив, що з її банківської картки намагаються не санкціоновано зняти грошові кошти. Він запропонував тимчасово перевести кошти на «безпечний» банківський рахунок, запевнивши, що найближчим часом ці гроші будуть повернуті.
Будучи введеною в оману та довіряючи особі, яка видавала себе за представника банку, 18.02.2024 р. ОСОБА_1 здійснила два грошові перекази на банківську картку № НОМЕР_1 . Згодом з?ясувалося, що власником зазначеного рахунку є ОСОБА_2 , клієнт АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Вказує, що на підставі поданої нею заяви від 19.02.2024 р. Печерським УП ГУНП у м. Києві 20.02.2024 р. було розпочато кримінальне провадження №12024105060000096 за фактом вчинення шахрайських дій.
14.03.2024 р. ОСОБА_1 подала заяву до Київського РУ АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із проханням відкласти виплату по кредиту у зв?язку із проведенням слідчих дій поліцією.
17.06.2024 р. Рахівський районний суд Закарпатської області у справі № 305/1419/24 визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і призначив йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 грн.
10.10.2024 р. Закарпатським апеляційним судом було відкрито апеляційне провадження за скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 .. Апеляційний перегляд справи триває і досі.
Враховуючи доведений факт шахрайства, ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про списання боргу за кредитом від 17.06.2024 р., проте листом від 09.04.2025 р. № 20.1.0.0.0/7-250409/87030 банк відмовив у задоволені заяви, чим порушив права як споживача банківських послуг.
Окрім того зазначає, що вказані дії завдали не тільки майнову шкоду а й спричинили моральну, оскільки окреслені дії призвели до значних моральних страждань, психологічного дискомфорту, емоційного напруження, втрати сну та працездатності, порушення права на спокійний побут, безпеку та захист особистих даних, а також створило відчуття приниження, страху і недовіри до банківської системи.
На підставі викладеного просила визнати відмову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у списанні кредитної заборгованості неправомірною, стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» завдану майнову шкоду у розмірі 55 111,00 грн., зобов?язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» списати заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 111,00 грн., яка виникла у зв?язку із вчиненням шахрайських дій та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн..
Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 01.09.2025 р. провадження у вказаній справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 25.09.2025 р. відповідачу продовжено процесуальний строк для подання відзиву.
16.10.2025 р. через систему «Електронний суд» представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що Під час проведення службової перевірки встановлено, що рух коштів по карткових рахунках клієнта ОСОБА_1 встановлено, що оспорювані клієнтом видаткові фінансові операції проводилися по наступному картковому рахунку: 1. НОМЕР_4, WGMVC CLASSIC CHIP WAGE INSTANT, НОМЕР_2 , виписка руху коштів: - 18/02/2024 17:52:01 DB UAH -28,100.00 CS980400 UKR ПЕРЕКАЗ ВЛАСНИХ КОШТIВ. 169534173(С КАРТЫ НОМЕР_4 НА КАРТУ НОМЕР_1 ), реф. P24A2350774530D2987; - 18/02/2024 17:53:57 DB UAH -27,011.00 CS980400 UKR ПЕРЕКАЗ ВЛАСНИХ КОШТIВ. 169534173(С КАРТИ НОМЕР_4 НА КАРТУ НОМЕР_1 ), реф. P24A2350784449D0179.
Відповідно до характеру, зазначені фінансові операції проведені через платіжний сервіс Приват24 під обліковим записом клієнта ОСОБА_1 . Під час операції кошти перераховані на картковий рахунок НОМЕР_1 клієнта банку ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ). Змін фінансового номеру телефону напередодні чи у період проведення оспорюваної фінансової операції не встановлено. Перевіркою відомостей щодо зміни ПІНів по платіжних картках клієнта ОСОБА_1 встановлено, що такі зміни зафіксовані після проведення оспорюваних фінансових операцій. Напередодні чи у період їх проведення зміни ПІНів не зафіксовані. Клієнту ОСОБА_1 відкритий обліковий запис Приват24. Згідно даних щодо зміни облікового запису користувача Приват 24 напередодні чи у період проведення оспорюваних фінансових операцій ніяких змін в обліковому записі Приват24 клієнта не зафіксовано.
Вказує, що оспорювані видаткові операції по картковому рахунку НОМЕР_4 клієнта ОСОБА_1 проведені на пристрої Redmi Note 8 Pro|Redmi з ідентифікатором банку imei ecbb6ea9be66d155. Авторизація за допомогою зазначеного пристрою зафіксовані також, як до так і після оспорюваних фінансових операцій. За результатами перегляду авторизацій у Приват24 із використанням цього пристрою встановлено, що авторизації проводилися лише під обліковим записом самого клієнта ОСОБА_1 ..
Зазначає, що зібрані дані вказують на те, що оспорювані клієнтом ОСОБА_1 фінансові операції проведені в Приват24 під її обліковим записом з пристрою, яким клієнт зазвичай самостійно користується. Зміни паролю авторизації до облікового запису Приват24 клієнта ОСОБА_1 напередодні проведення оспорюваних фінансових операцій не зафіксовано. Під час подальших телефонних розмов клієнт ОСОБА_1 з номеру телефону НОМЕР_5 підтвердила, що власноруч провела оспорювані фінансові операції. Перше звернення щодо оскарження зазначених фінансових операцій клієнт ОСОБА_1 зробила вже після їх проведення.
Вказує, що вимоги Позивача щодо визнання відмови АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у списанні кредитної заборгованості у розмірі 55111.00 грн., яка з`явилась 18.02.2024 року, у зв`язку зі встановленим фактом шахрайства неправомірною не є ефективним способом захисту. У той же час, у Банка відсутні такі обов`язки, як скасування нарахованого за кредитною заборгованістю та припинення будь-яких інших нарахувань, оскільки витрати при цьому несе саме Банк. Тому такі вимоги, і не можуть бути задоволені і обраний спосіб захисту є неправомірним і неефективним.
Також звертає увагу, що позивач своїми діями сприяв вчиненню оспорюваних транзакцій, оскільки мало місце самостійне вчинення фінансових операцій за вказівками сторонніх осіб. Втрата грошових коштів сталася через власну недбалість та власну бездіяльність позивача по захисту власних персональних даних і коштів. Окрім того позивач звернулася до банку з повідомленням про шахрайські дії на наступний день, а не негайно як того вимагає законодавство. 
Зазначає, що позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає моральна шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з бездіяльністю зазначених суб`єктів владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується.
Також представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вони не відповідають критеріям розумності, співмірності та справедливості.
Зазначає, що у вимозі відповідальності за шкоду завдану потерпілій особі банк є неналежним відповідачем і позивачу варту звертатися з відповідним позовом про відшкодування збитків винною особою, а саме до ОСОБА_3 ..
На підставі викладеного просила залишити позовні вимоги позивача без задоволення.
Ухвалою суду від 08.12.2025 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання представник позивача не з?явилася будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, будь - яких заяв чи клопотань не подавала.
У судовому засіданні позивач просила задовольнити вимоги з підстав викладених у позовній заяві, окрім того вказала, що 18.02.2023 р. їй зателефонували та попросили виконати певні дії, які вона зробила і після того на її ім?я було відкрито кредит. На наступний день, а саме 19.02.2023 р. вона звернулася до банку та поліції із заявою про вчинення щодо неї шахрайських дій. Вказує, що вона свої дані не розголошувала і вони були взяті із банку. 
У судовому засіданні представник відповідача вказала, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні х підстав викладених у відзиві. Окрім того вказала, що банком була проведено службове розслідування за фактом якого було встановлено, що позивач самостійно ініціювала проведення операцій із перерахування грошових коштів. Зазначила, що позивачем не дотримано обов?язку своєчасно повідомити про шахрайські дії. Окрім того вказала, що у зв?язку з наявністю вироку позивач не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про стягнення шкоди з винної особи. 
Суд, заслухавши обґрунтування позивача і заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 19.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського УП ГУНП у м. Києві із заявою у якій вказала, що 18.02.2024 приблизно о 17 год. 30 хв. їй зателефонував невідомий чоловік який представився працівником СБ Приватбанку та повідомив, що невідомі особи намагаються розплатитися в інтернеті з її картки, і щоб запобігти крадіжці їй потрібно перерахувати кошти на іншу картку, що ОСОБА_1 і зробила та перерахувала грошові кошти в загальній сумі 61 600 гривень на банківську картку НОМЕР_1 .
За вказаним фактом було внесено відомості в ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12024105060000096 від 20.02.2024 р. за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 22).
19.02.2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою, у якій повідомила про вчинення шахрайство. Вказала, що їй зателефонували нібито працівники Приватбанку і повідомили про можливість списання коштів з рахунку і поросили виконати певні дії. Було перераховано двома платежами суму 61 600 грн.. Отримувач клієнт Приватбанку ОСОБА_2 . У поліцію звернулася з відповідною заявою про шахрайство (а.с. 24).
З відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-240219/51199 від 28.02.2024 р. на заяву ОСОБА_1 від 19.02.2024 р. вбачається, що переказ коштів з картки № НОМЕР_6 був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват 24. Вхід в Приват 24 був здійснений під авторизацією ОСОБА_1 .. При даній процедурі клієнт вводить своє ім?я користувача і пароль та входить у Приват 24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо здійснити лише за допомогою використання фінансового номеру та іншої особистої інформації. На підставі викладеного Банк не може повернути кошти (а.с. 20-21).
14.03.2024 р. позивач звернулася із заявою до відділення столичне № 1 Київського РУ у якій просила відкласти виплати по кредиту у зв?язку з проведенням слідчих дій поліцією з приводу шахрайських дій вчинених щодо неї (а.с. 25).
Окрім того позивач зверталася до відповідача із заявою про списання боргу у зв?язку зі вчиненням шахрайських дій щодо неї (а.с. 26-29).
У відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 09.04.2025 р. № 20.1.0.0.0/7-250409/87030 вказано, що Банк не може повернути ОСОБА_1 кошти, оскільки переказ коштів з картки № НОМЕР_6 був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват 24. Вхід в Приват 24 був здійснений під авторизацією ОСОБА_1 .. При даній процедурі клієнт вводить своє ім?я користувача і пароль та входить у Приват 24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо здійснити лише за допомогою використання фінансового номеру та іншої особистої інформації (а.с. 30-32).
З виписки АТ КБ «Приватбанк» по картці/рахунку № НОМЕР_7 ( НОМЕР_8 ) за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року, вбачається, що у вказаний період позивачка ОСОБА_1 ініціювала 18.02.2024 р. переказ грошових коштів двома платежами у сумі 28 100 грн. та 27 011 грн. відповідно до банківську картку НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_2 (153-164).
Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.06.2024 р. по справі № 305/1419/24 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. (а.с. 75-78).
На даний час вирок законної сили не набрав, оскільки здійснюється його апеляційний перегляд. 
З вищевказаного вироку вбачається, що 18.02.2024 будучи введеною в оману ОСОБА_1 перерахувала із власної банківської картки номер НОМЕР_4 на банківську картку номер НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_2 грошові кошти двома переказами на суму 28 100 гривень о 17 годині 52 хвилини та на суму 27 011 гривень о 17 годині 53 хвилини.
Будь-яких інших доказів чи клопотань про їх витребування сторонами подано не було.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Пунктами 4 та 5 частини 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно з пунктом 140 розділу VIІ Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення № 164), користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
Відповідно до пункту 138 розділу VIІ Положення № 164 Емітент зобов`язаний:
1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення);
2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору;
3) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення;
4) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту;
5) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту;
6) реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення користувача про втрату платіжного інструменту під час реєстрації повідомлення.
Відповідно до пункту 146 розділу VIІ Положення № 164 власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до пунктів 1,6,9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України, саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 18.02.2024 будучи введеною в оману ОСОБА_1 перерахувала із власної банківської картки номер НОМЕР_4 на банківську картку номер НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_2 грошові кошти двома переказами на суму 28 100 гривень о 17 годині 52 хвилини та на суму 27 011 гривень о 17 годині 53 хвилини.
Переказ коштів з картки № НОМЕР_6 був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват 24. Вхід в Приват 24 був здійснений під авторизацією ОСОБА_1 .. При даній процедурі клієнт вводить своє ім?я користувача і пароль та входить у Приват 24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо здійснити лише за допомогою використання фінансового номеру та іншої особистої інформації.
Оспорювані видаткові операції по картковому рахунку НОМЕР_4 клієнта ОСОБА_1 проведені на пристрої Redmi Note 8 Pro|Redmi з ідентифікатором банку imei ecbb6ea9be66d155. Авторизація за допомогою зазначеного пристрою зафіксовані також, як до так і після оспорюваних фінансових операцій. За результатами перегляду авторизацій у Приват24 із використанням цього пристрою встановлено, що авторизації проводилися лише під обліковим записом самого клієнта ОСОБА_1 ..
Третіх осіб які можуть бути причетними до транзакцій, які клієнтка не визнає, в ході даної службової перевірки не встановлено.
19.02.2024 р. позивач звернулася до відповідача та до поліції із заявами про вчинення відносно неї шахрайських дій.
Таким чином суд приходить до переконання, що відповідачем належним чином та відповідними доказами доведено, що грошові кошти позивач перерахувала з власної волі.
Ініціюючи позовні вимоги до АТ КБ «Приватбанк» позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження порушень зі сторони банку на проведення розрахункових операцій та відсутності волі ОСОБА_1 на вчинення цих перерахунків до повідомлення про блокування картки/рахунку/ на рух коштів.
Таким чином, оскільки переказ грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 здійснювався нею особисто і, саме її дії призвели до втрати грошових коштів, відповідно можна прийти до висновку, що в даному випадку банк звільняється від відповідальності перед позивачем за виконання вказаних платіжних операцій.
У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок.
Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій банку неправомірними, стягнення шкоди та списання заборгованості, не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76, 77, 78, 81, 141, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 11, 14, 15, 22, 614, 1054, 1066, 1166 ЦК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій банку неправомірними, стягнення шкоди та списання заборгованості - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду виготовлено 11.03.2026 року.

Суддя          І.Г. Батовріна